Přeložila:

PETRA KLŮFOVÁ

Stephanie Laurens: Vánoční zázrak lady Osbaldestoneové

Vydání první

Copyright © 2019 by Savdek Management Proprietary Limited

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2021 jako svou 2463. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Lady Osbaldestone’s Plum Pudding

Český překlad © 2021 Petra Klůfová

Odpovědná redaktorka Stanislava Moravcová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2021 Martina Černá

Přebal a vazba © 2021 Martina Černá

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1677-2 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1678-9 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2021

Stephanie Laurens

Vánoční zázrak lady Osbaldestoneové

Cyklus Lady Osbaldestoneová

(3)

Tohle dílo je románová fikce. Jména, postavy, místa i události jsou buď výplodem autorčiny fantazie, či jsou užity ve fiktivním kontextu a s realitou nemají nic společného. Veškerá podobnost se skutečnými událostmi, místy, organizacemi i osobami, ať žijícími, či zesnulými, je ryze náhodná.

Little Moseley, Hampshire

Obyvatelé vesnice Little Moseley

Sídlo Hartington Manor

lady Therese Osbaldestoneová – matka, babička, ženská hlava rodu Osbaldestoneových, uznávaná společenská autorita

lord James Skelton (Jamie) – Theresin vnuk, nejstarší syn lorda Ruperta Skeltona, hraběte z Winslow, a Celie, rozené Osbaldestoneové

ctihodný George Skelton – Theresin vnuk, druhý syn lorda Ruperta Skeltona, hraběte z Winslow, a Celie, rozené Osbaldestoneové

lady Charlotte Skeltonová (Lottie) – Theresina vnučka, nejstarší dcera lorda Ruperta Skeltona, hraběte z Winslow, a Celie, rozené Osbaldestoneové

Amanda Charlotte Northová (Mandy) – Theresina vnučka, starší dcera Reginalda Northa, lorda Northa, a Henrietty, rozené Osbaldestoneové

Melissa Abigail Northová (Mel) – Theresina vnučka, mladší dcera Reginalda Northa, lorda Northa, a Henrietty, rozené Osbaldestoneové

Služebnictvo ubytované v sídle Hartington Manor

pan George Crimmins – komorník

paní Edwina Crimminsová – hospodyně, manželka pana Crimminse

paní Rose Haggertyová – kuchařka, vdova

slečna Harriet Ornebyová – velice schopná komorná lady Osbaldestoneové

pan John Simms – podkoní a kočí

Služebnictvo docházející do sídla Hartington Manor

pan Ned Foley – zahradník, mladší bratr Johna Foleyho, majitele farmy Crossley

slečna Tilly Johnsonová – kuchyňská pomocnice paní Haggertyové, dcera Johnsonových z farmy Witcherly

slečna Dulcie Wigginsová – služebná, podřízená paní Crimminsové, osiřelá neteř Marthy Tooksové, manželky majitele Tooksovy farmy

Sídlo Dutton Grange

lord Christian Longfellow – majitel, major ve výslužbě, působil v pluku Královniných dragounů

lady Eugenia Longfellowová – rozená Fitzgibbonová, starší nevlastní sestra Henryho Fitzgibbona

Cedric Christopher Longfellow – malý syn Christiana a Eugenie

pan Hendricks – majordom, seržant ve výslužbě, který sloužil s majorem Longfellowem

pan Jiggs – sluha, podkoní, bývalý vojenský sluha majora Longfellowa

paní Wrightová – hospodyně, vdova

kuchařka

pan Jeffers – lokaj

pan Johnson – stájník, bratranec Thada Johnsona z farmy Witcherly

Sídlo Fulsom Hall

sir Henry Fitzgibbon – majitel, mladší bratr Eugenie Longfellowové

paní Ermintrude Woolseyová – sestřenice otce Henryho a Eugenie, vdova

pan Mountjoy – komorník, bratranec Cyrila Mountjoye, majitele místního obchodu

paní Fittsová – hospodyně

Phipps – Henryho osobní sluha

pan Billings – Henryho podkoní

pan Hillgate – stájník

Terry – pomocník stájníka

James – sluha

Hosté v sídle Fulsom Hall

vikomt Julian Dagenham (Dags) – nejstarší syn hraběte z Carsely, Henryho přítel z Oxfordu

Thomas Kilburn – Henryho přítel z Oxfordu

ctihodný George Wiley – dědic vikomta Worthe, Henryho přítel z Oxfordu

Roger Carnaby – Henryho přítel z Oxfordu

Sídlo Swindon Hall

pan Horace Swindon (major) – majitel, manžel Sarah, major ve výslužbě

paní Sarah Swindonová (Sally) – manželka Horace

pan Colton – komorník

paní Coltonová – hospodyně

paní Higginsová – kuchařka

ostatní služebnictvo

Vikářství u kostela svatého Ignáce na kopci

reverend Jeremy Colebatch – kněz

paní Henrietta Colebatchová – reverendova manželka

paní Hatchettová – hospodyně a kuchařka

Obyvatelé domků v majetku církve

pan Alfred Filbert – jáhen a vrchní zvoník

pan Moody – sbormistr

paní Moodyová – manželka pana Moodyho, varhanistka

paní Hatchettová – hospodyně a kuchařka

Návštěvníci

profesor Hildebrand Webster – profesor starověké historie z Brentmore College v Oxfordu

Slečna Honor Websterová – profesorova neteř a asistentka

Buttsovo pekařství na Hlavní ulici

paní Peggy Buttsová – pekařka, Fredova manželka, sestra Flory Milsomové

pan Fred Butts – Peggyin manžel, vesnický všeuměl

Fiona Buttsová – Peggyina a Fredova dcera

Ben Butts – Peggyin a Fredův syn

Bilsonovo řeznictví na Hlavní ulici

pan Donald Bilson – řezník

paní Freda Bilsonová – Donaldova manželka

pan Daniel Bilson – nejstarší syn Donalda a Fredy Bilsonových

paní Greta Bilsonová – Danielova manželka

William Bilson (Billy) – syn Daniela a Grety, dvojče malé Annie

Annie Bilsonová – dcerka Daniela a Grety, Billyho dvojče

Poštovní úřad a Mountjoyův obchod na Hlavní ulici

pan Cyril Mountjoy – majitel, bratranec Mountjoye, komorníka z Fulsom Hall

paní Gloria Mountjoyová – Cyrilova žena

pan Richard Mountjoy (Dick) – nejstarší syn Cyrila a Glorie

paní Cynthia Mountjoyová – Dickova manželka

Gordon Mountjoy – syn Dicka a Cynthie

Martin Mountjoy – druhý syn Dicka a Cynthie

Hostinec U Kohoutí ostruhy na Hlavní ulici

pan Gordon Whitesheaf – majitel

paní Gladys Whitesheafová – Gordonova žena

pan Rory Whitesheaf – nejstarší syn Gordona a Gladys

Cameron Whitesheaf (Cam) – mladší syn Gordona a Gladys

Enid Whitesheafová (Ginger) – dcera Gordona a Gladys

Tooksova farma

Edward Tooks – farmář, který má na starosti vesnické hejno husí

Martha Tooksová – Edwardova žena, teta Dulcie, služebné lady Osbaldestoneové

Mirabelle Tooksová – starší dcera Edwarda a Marthy

Johnny Tooks – nejstarší syn Edwarda a Marthy

Georgina Tooksová – mladší dcera Edwarda a Marthy

Charlie Tooks – mladší syn Edwarda a Marthy

Milsomova farma

pan George Milsom – farmář

paní Flora Milsomová – Georgeova manželka, občas pomáhá v pekařství své sestře Peggy Buttsové

Robert Milsom – nejstarší syn George a Flory

William Milsom – mladší syn George a Flory

Farma Crossley

pan John Foley – farmář, bratr Neda, zahradníka lady Osbaldestoneové

paní Sissy Foleyová – Johnova žena

William Foley (Willie) – syn Johna a Sissy

hejno Foleyovic dětí, synovců a neteří

Farma Witcherly

pan Thaddeus Johnson (Thad) – farmář, otec Tilly, kuchyňské pomocnice lady Osbaldestoneové, a bratranec kuchařky, paní Haggertyové, a také stájníka Johnsona ze sídla Dutton Grange

paní Millicent Johnsonová (Millie) – Thadova manželka, matka Tilly

Jessie Johnsonová – dcera Thada a Millie, Tillyina mladší sestra

hejno dalších Johnsonovic dětí

Lidé odjinud než z vesnice

pan Callum Harris Goodrich – znalec antiky a obchodník se starožitnostmi

pan Pyne – lesník a dřevorubec z East Wellow

paní Hinkleyová – hospodyně v oxfordském domě profesora Webstera

1. kapitola

1. prosince 1812

Sídlo Hartington Manor, vesnice Little Moseley, hrabství Hampshire

Mám pro vás práci, děti. A pro Mandy a Melissu zrovna tak.“ Therese, lady Osbaldestoneová, se zastavila uprostřed svého soukromého salonku a pokynula komorníku Crimminsovi, jenž právě vstoupil za ní.

Crimmins nesl dvě velké zavařovací sklenice plné drobných mincí, které opatrně donesl ke krbu, kde je postavil na nízký stolek.

Theresina vnoučata Jamie, George a Lottie, tři ze čtyř dětí její mladší dcery Celie – potěšily Therese i personál sídla přáním už potřetí strávit předvánoční čas v babiččině sídle u vesničky Little Moseley. Desetiletý a devítiletý chlapec a sedmileté děvčátko byli sice vzorně vychovaní, jak se na potomky urozených rodičů sluší, ale pod uhlazenou slupkou zůstávali ti známí uličníci, s nimiž v minulých letech bylo tolik zábavy. Kdysi dokázali třeba svázat lana od zvonů a pokusili se je rozhoupat všechny najednou a ztropili i jiné podobné kousky.

Letos se k rošťákům připojily i dcerky Theresiny starší dcery Henrietty. Mladší Melissa strávila předvánoční čas v Little Moseley už loni, ale tentokrát ji doprovodila její sestra Amanda zvaná Mandy.

Therese tušila, že Mandy se asi nechala zlákat Melissiným vyprávěním o vesničce Little Moseley a chtěla se na vlastní oči přesvědčit, zda se skutečně jedná o tak výjimečné místo v Hampshiru, jak slyšela. Významný prvek Melissina vyprávění představoval vikomt Dagenham, host majitele sousedního sídla, proto si Therese nebyla jistá, zda Mandy – a samozřejmě Melissu – nečeká letos zklamání.

Pětice vnoučat dorazila na venkov Hampshiru teprve včera kočárem, jenž urazil dlouhou cestu až z Winslow Abbey v hrabství Northamptonshire, což byl domov tří mladších dětí, přes Londýn, kde v Mount Street vyzvedl šestnáctiletou Mandy a patnáctiletou Melissu.

Therese vnoučata přivítala s láskou a spokojeně vzala na vědomí Melissin úsměv a vzrušené očekávání v jejích očích.

Vzhledem k předchozím zkušenostem si Therese předem promyslela program, aby se děti zabavily. Nu, a dnes vzhledem k ledové plískanici se hned po snídani rozhodla s ním děti seznámit.

Sotva Crimmins ucouvl od stolku, Jamie, George a Lottie ke sklenicím dychtivě přiklekli. Lottie do jedné z nich strčila prstíkem. „Co je to?“

Uvážlivý George zkoumal obsah za sklem. „Kovové mince.“

Therese přikývla. „Správně. Tyhle mince věnovali vesničané, abychom je schovali do švestkového pudinku, který tady v sídle pečeme pro vesnici.“

Toho roku se urodila nebývale velká úroda nádherných šťavnatých švestek, takže vesničané si s tím nadělením ani nevěděli rady. Nakonec však Theresina kuchařka paní Haggertyová přišla s nápadem, že vzhledem k množství ovoce napeče svůj speciální pudink pro celou vesnici a přispěje tak k vánočním oslavám. Therese ta myšlenka nadchla, a když ji přednesla přátelům z vesnice, všichni s tím bouřlivě souhlasili. Kuchařské umění paní Haggertyové totiž patřilo k vyhlášeným. Whitesheafovi, kteří na hlavní ulici provozovali hostinec U Kohoutí ostruhy, rychle uspořádali sbírku mincí, které do vánočního nákypu patří pro štěstí.

Therese by sice ochotně věnovala mince sama, ale rozhodnutí vesničanů brala jako projev hrdosti, proto na sbírku poslala do vsi dvě velké sklenice – jednu do hospody a druhou do Mountjoyova koloniálu, jenž byl nedaleko hostince.

„Jednu sklenici sem poslali z koloniálu, do druhé vybíral hostinský,“ vysvětlila Therese dětem.

Jamie jednu nádobu zvedl, vytáhl zátku a nakoukl dovnitř.

Lottie strčila do sklenice ručku a prohrábla stříbřité plíšky. S cinkotem jí padaly z prstů zpátky k ostatním.

„Co s těmi mincemi máme udělat, babičko?“ Jamie vzhlédl k Therese.

Mandy s Melissou už neovládly svou zvědavost. Přestaly předstírat, že jako mladé dámy jsou nad věcí, a dychtivě přiklekly k dětem. Na Therese se upřelo pět párů zvědavých očí.

S úsměvem teď ucouvla, aby ke stolku mohl projít Crimmins s podnosem plným klůcků a kartáčků s ostrými štětinami. Za ním se objevily služebné Tilly a Dulcie, jedna nesla džber s horkou mýdlovou vodou, druhá džber plný čisté vody.

Jamie s Georgem odstrčili sklenice na okraj stolku, aby Crimmins a usměvavé služebné měli dost místa na odložení svého nákladu. Když personál odešel, Therese objasnila: „Mince do pudinku musí být vydrhnuté, umyté a otřené do sucha.“

„Aby se blýskaly!“ Lottie se na babičku zazubila.

Therese pobaveně kývla. „Pokud to půjde. Vždy je milejší najít v pudinku krásně lesklou, a ne špinavou a zčernalou minci.“

Mandy jednou sklenicí potřásla, až mince zachrastily. „Musíme nablýskat všechny?“

„Co nejvíc,“ přisvědčila Therese. „Pět párů rukou by to mělo zvládnout rychle. Hádám, že do oběda s tím budete hotovi.“

„Víte co, mince vysypeme, ať je můžeme líp roztřídit!“ Jamie zvedl sklenici a ostatní zatím vytvořili ohrádku z dlaní, aby se obsah neskutálel na podlahu.

Všechny mince nahrnuli na jednu hromadu a George jich několik uchopil mezi prsty. „To ale nejsou jenom penny, ale i třípence a šestipence!“

Therese povytáhla obočí. „Jak se zdá, ve vesnici žijí štědří lidé.“ Na okamžik se zamyslela. „Nejlépe bude, když mince roztřídíte podle hodnoty. Vyrovnejte je do sloupků – penny, třípence a šestipence. A mince, které nejsou ze stříbra, dejte stranou, ty do pudinku nepatří.“

„Ano, babičko!“ kývly děti poslušně.

Therese ještě chvíli počkala, dokud se děti kupodivu bez hádek nepustily do práce. Nejstarší Mandy se výjimečně nesnažila všem velet, roli vůdce zcela přirozeně přijal Jamie. Spolu s Lottie a Georgem umývali a drhli minci za mincí, zatímco obě starší dívky je otíraly do klůcků a leštily.

„Nezapomeňte je třídit do sloupků!“ připomínal Jamie dívkám důležitě.

Mandy s Melissou jen mlčky přikývly.

Therese skryla úsměv a nenápadně zamířila k psacímu stolu pod oknem s vyhlídkou na příjezdovou cestu, aby se věnovala korespondenci.

Tichý hovor dětí a cinkot mincí jí dělaly milou kulisu k psaní dopisů svým vzdáleným přátelům. Během té doby se objevil Crimmins s horkým kakaem a máslovými sušenkami pro mládež a s konvičkou čaje pro Therese. Chvíli mlčky usrkávala a pozorovala vnoučata.

Děti zhltly kakao i sušenky a honem se vrátily ke své práci. Předháněly se, kdo stříbrnou minci vyleští víc, ale nešlo o soupeření, spíše o nadšenou spolupráci.

Therese jen spokojeně pokývala hlavou, postavila šálek a vrátila se ke svým dopisům.

Konečně zapečetila pátý a poslední dopis a položila ho na roh stolu k ostatním, aby je později služebnictvo odneslo do koloniálu fungujícího rovněž jako poštovní úřad.

Therese se zvedla a při pohledu na krásné onyxové hodiny nad krbem zjistila, že se blíží čas oběda. „Jak vám jde práce od ruky, mládeži?“

„Už budeme hotovi!“ hlásil Jamie a pyšně vzhlédl od třídění mincí. „Trochu se nám ty sloupečky promíchaly, ale George s Lottie je znovu prohlížejí a každou minci dají na správnou hromádku.“

Therese se láskyplně podívala na skloněné hlavy dvou mladších vnoučat, jež vážně zkoumala jednu minci za druhou, aby ji umístila na správný sloupek.

„A tohle,“ hrábla Mandy do džberu s vodou a vylovila čtyři stříbrné penny, „jsou poslední vydrhnuté mince.“

„Stačí je pouze otřít a vyleštit,“ dodala Melissa a dvě z mincí si vzala.

„Výborně! Až skončíte, pokliďte tu všechno a přijďte rovnou do jídelny.“ Therese se ještě vrátila k psacímu stolu. „Teď odnesu dopisy Crimminsovi a setkám se s vámi u jídelního stolu.“

Nechala děti chvatně dokončit důležitý úkol. Ještě ve dveřích slyšela jejich špitání, jak Jamie vzorně rovnal sloupky mincí a přidával k nim poslední blýskající se kousky, a smích Melissy a Mandy, které ještě honem leštily stříbrné plíšky, aby se všichni mohli přesunout do jídelny.

„Hotovo!“ prohlásila Mandy a podala Jamiemu minci.

„A teď uklidíme!“ zavelela Melissa a posbírala klůcky, které urovnala na podnos vedle kartáčů.

Mandy nahlédla do věder, a protože vody v nich citelně ubylo, slila jejich obsah. „Crimmins tu vodu odnese.“

Jamie podal Georgeovi poslední mince a zkusil džber poodnést blíž ke dveřím. „Měl bych mu s tím pomoct.“

Než stačil udělat další krok, George za jeho zády udiveně vyhrkl: „Co to je?“

Všichni se ohlédli. George mhouřil oči na jednu z posledních mincí.

„Není to stříbrná penny,“ broukl zaskočeně. „Nikdy jsem nic podobného neviděl, víte?“

Lottie se nad mincí sklonila a pak ji uchopila do prstíků, aby ji dlouze a pečlivě prozkoumala z obou stran. „Ale to není třípence ani šestipence. Na rubu má úplně jinou hlavu.“

„Ukaž!“ Jamie natáhl ruku.

Lottie mu minci podala a vrátila se ke zbylým šesti stříbrným kotoučkům, které zbývalo roztřídit na sloupky. „Jé, tady je další!“

„Vážně?“ George se předklonil a pokývl. „Je skoro nebo úplně stejná jako ta první mince.“ Prohlédl zbývající čtyři mince. „Penny, penny, šestipence a…“ Zarazil se a zvedl minci k očím. „Je taky jiná, ale jinak.“

Jamie svraštil čelo. „Takže ty tři stříbrné mince neznáme?“

„Nejsou britské,“ upřesnila Mandy.

Jamie to potvrdil: „Přesně tak, podle všeho jsou z ciziny: dvě stejné a jedna odlišná.“

Děti si vyměnily udivený pohled.

Vzápětí se domem zvučně rozezněl gong, který je zval k obědu.

Děti vyskočily od stolku.

„Nejdřív si půjdeme umýt ruce,“ zavelela Mandy, „a potom mince ukážeme babičce.“

Po pár minutách se děti nahrnuly do jídelny.

Babička už seděla za stolem a při pohledu na vzrušené dětské tváře jen tázavě povytáhla obočí.

Jamie počkal, až se ostatní uvelebí na židlích, a pak babičce ukázal dlaň s třemi neznámými mincemi. „Tohle jsme našli těsně předtím, než jsme práci skončili, babičko.“

„Opravdu?“ Therese zašátrala po lorňonu, přidržela si ho před očima a pozorně mince zkoumala.

Jamie je položil na stůl a vklouzl na svoji židli.

„Zvláštní, že tyhle tři mince byly nejzašlejší a nejošoupanější!“ prohodila Melissa po Theresině pravici.

„Písmo jsme nerozeznali.“ George naklonil hlavu k rameni. „Ale je vidět, že to nevypadá obyčejně, babičko.“

„Napadlo nás, že budou hodně staré,“ dodal Jamie.

„Zdá se, že máte pravdu.“ Therese složila lorňon a odložila ho na stůl. „Jsem toho názoru, že jde o římské mince… ale jejich stáří si netroufám ani odhadnout.“

Na prahu se objevil Crimmins s kouřící polévkovou mísou, kolem níž se šířila vábivá vůně.

Při pohledu na rozzářený pohled, jímž děti vítaly polévku i čerstvě upečené houstičky, se Therese shovívavě usmála. „Nejdřív se všichni najíme, ano? Po té pilné práci vám jistě vyhládlo. Nu, a po obědě se rozhodneme, co s nálezem podniknout.“

Děti souhlasně broukly a vrhly se na polévku s pečivem a poté na masový nákyp, který následoval jako hlavní chod.

Sotva služebná sklidila prázdné talíře, všech pět dětí se vyčkávavě obrátilo k Therese. „Přiznám se, že v numismatice se nevyznám,“ začala Therese a usmála se na George. „Jestlipak víš, co to slovo znamená?“

Chlapci po sobě mrkli a pak George zkusil hádat: „Věda o mincích?“

„Správně,“ pochválila Therese vnuka. „A protože o ní nevím nic a o starých římských mincích to platí dvojnásob, měli bychom vyhledat odborníka.“

„Koho myslíš?“ zajímal se Jamie.

„Copak tady ve vesnici se někdo vyzná v mincích?“ Z Mandyina hlasu čišely nedůvěra i naděje.

„Já o nikom nevím,“ připustila Therese. „Ale stačí se optat někoho, kdo by nás mohl správně nasměrovat.“ Pomalu klouzala očima po dychtivých tvářích. „Ovšem než zahájíme pátrání, musíme výsledek vaší dopolední práce – myslím ty umyté a vyleštěné mince – předat paní Haggertyové, nebo aspoň Crimminsovi.“

Děti s nadšením vyskočily od stolu. „Obě sklenice jsme umyli a otřeli,“ ozvala se Melissa. „Mince můžeme nasypat zpátky.“

Therese zvedla ruku, aby děti ještě zarazila. „Než vrátíte mince do sklenic, radši se přesvědčte, že se mezi ně nezatoulaly ještě další neznámé mince.“

„Už běžíme, babičko!“ křikl George.

„Tyhle mince schovám u sebe.“ Therese si shrábla tři mince do dlaně. „Až budete připravení, přijďte pro mě a vyrazíme ukázat svůj objev do vikářství. Reverend Colebatch nám jistě poradí, co dál.“

Therese s úsměvem pozorovala odbíhající děti. Všechno nasvědčovalo tomu, že její vnoučata se v předvánočním čase nudit nebudou.

Bystrá očka Lottie a George neodhalila mezi ostatními mincemi žádný další starý peníz, který by děti neznaly.

Sklenice s mincemi děti svěřily komorníkovi Crimminsovi, nabalily se do kabátků, teplých bot, šál a rukavic, a ve vstupní hale počkaly na Therese, která k nim došla s třemi záhadnými mincemi v ruce. „Nález je váš, proto bych to neměla být já, kdo ho ponese.“

Počítala s tím, že se přihlásí Jamie, ale ten se spolu s ostatními obrátil k Mandy.

Vážně na sestřenku kývl. „Mandy, jsi nejstarší, takže dá rozum, že náš poklad poneseš ty.“

Mandy udiveně vykulila oči a zrudla, nicméně po chvilce váhání vydechla: „Opravdu?“

„Jsi z nás přece nejstarší,“ zopakoval George důležitě.

Mandy s ohnivým ruměncem ve tvářích přistoupila k Therese, na dlaň si rozprostřela látkový kapesníček, a když jí babička na vztaženou ruku položila mince, pečlivě je zabalila a schovala do kapsy. „Slibuji, že u mě budou v bezpečí.“

Všichni společně vyrazili pro radu na vikářství. Therese zářila hrdostí na vnoučata, jež dala Mandy tak mile najevo, že je v jejich kruhu sice nová, ale přesto jednou z nich.

Vzhledem k nevlídnému počasí se drželi silnice a vyhnuli se zkratce přes hřbitov a kolem kostela. Díky tomu se vyhnuli zdržení na hřbitově, kde si tři mladší děti vždy hrály na schovávanou, a po chvíli už Jamie s nadšením škubal lankem domovního zvonku vikářství.

Ve dveřích se objevila Henrietta Colebatchová. Při pohledu na Therese a její stádečko se potěšeně rozzářila.

Therese jí oplatila úsměv. „Dobrý den, Henrietto.“

„Hezké odpoledne, má lady – i všem vašim vnoučatům.“

Děti sborově pozdravily a vysekly poklonku.

Henrietta je všechny pozvala dovnitř. „Jen pojďte z toho mrazu, dneska tam fičí obzvlášť ledový vítr.“

Hosté se nahrnuli do vstupní haly a odtud je hostitelka uvedla do omšelého, nicméně útulného obývacího pokoje. Plápolající oheň v krbu ho zaléval přívětivým žárem.

Henrietta mávla rukou k zapáleným lampám. „Musela jsem zatáhnout záclony – severozápadní vítr vždy profoukne skrz okenní rámy a ten průvan je nesnesitelný.“

Therese jí představila vnučku Mandy, jež udělala zdvořilé pukrle. „Ostatní děti jistě poznáváte,“ dodala Therese. „I když se chlapci od loňska o pořádný kus vytáhli.“

„To se nedá přehlédnout,“ usmála se Henrietta. „A drahoušek Lottie je také o kus větší.“ Přejela po dětech vlídným pohledem a pokývla na Melissu. „Je milé vidět vás opět tady, zlatíčka. Lidé z vesnice budou nadšení stejně jako já – a obzvlášť náš nový sbormistr, který má v plánu sestavit sbor a nacvičit s ním koledy stejně jako loni pan Mortimer. Pan Moody doufá, že se objeví hodně návštěvníků a vánoční mše bude přímo velkolepá.“

Therese neušlo, že čtveřice vnoučat, která loni tvořila součást Mortimerova nezapomenutelného sboru, vypadá natěšeně, zatímco Mandy spíše jen zvědavě. „Troufám si tvrdit, Henrietto, že klidně můžete pana Moodyho informovat o příjezdu pěti skvěle školených hlasů, i když kvůli tomu jsme vás nenavštívili. Mimochodem, reverend Colebatch je doma?“

„Jeremy je ve studovně,“ kývla Henrietta. „Zkusím ho vylákat z brlohu ven.“

„Vyřiďte mu, že bychom se ho rádi optali na jisté staré mince,“ doplnila Therese.

Henrietta povytáhla obočí. „Vsadím se, že sem přiběhne jako kůzle.“

Měla pravdu. Reverend Jeremy Colebatch sice do pokoje přímo nepřiběhl, ale rázně vstoupil do dveří s dychtivým výrazem v obličeji.

„Nuže dobrá,“ zamnul si nadšeně ruce. „Copak tu máme?“

Pozdravil se s Therese a jejími vnoučaty, sklonil hlavu před Melissou a Mandy a poté se spustil do ošoupaného křesla po Theresině boku. „Musím se přiznat, že zrovna bojuji s textem nedělního kázání a tohle rozptýlení mi přišlo vhod. Nu tak,“ zabodl oči do Theresiny tváře, „jak vám mohu pomoci?“

Therese kývnutím vybídla Mandy, ať vytáhne kapesník a vybalí mince. „Jak víte,“ pokračovala Therese, „ve vesnici uspořádali sbírku mincí – až na pár výjimek jde o stříbrné pence – do švestkového nákypu. Dnes dopoledne se děti pustily do jejich čištění a kromě hrstky třípencí a šestipencí mezi nimi objevily i tohle.“

Mandy natáhla k reverendovi dlaň s rozprostřeným kapesníkem, na němž ležely tři staré mince.

Reverend na ně zamžoural a pak si z kapsy vylovil skřipec, usadil si ho na nose a sáhl po první minci. Důkladně ji prozkoumal z obou stran.

„Panebože na nebesích!“ vydechl, potřásl hlavou, minci položil na kapesník a zvedl druhou.

Děti si vyměnily vzrušený pohled a dychtivě sledovaly reverendovy reakce.

Po prozkoumání třetí mince se reverend užasle obrátil k Therese, ale pak oslovil děti. „Rozumím dobře, že tyhle tři plíšky byly smíchané v hromadě penny?“

Jamie přikývl. „A vy, prosím, víte, co jsou?“

„Ano i ne. Jsem si skoro jistý, že se jedná o staré římské mince, ale na vlastní oči jsem nikdy žádnou neviděl. Nepoznám, z jakého období pochází a kdo je sem přinesl.“ Reverend na důraz svých slov zvedl ukazovák. „Znám ovšem vědce zabývajícího se antikou, který nám jistě dokáže prozradit víc.“

„Kdo to je?“

„Můj přítel z univerzitních studií – profesor Hildebrand Webster z oxfordské Brentmore College. Během let si vybudoval značný věhlas právě v oboru starověkých artefaktů, čili soudím, že vaše mince spadají právě do oblasti jeho odbornosti.“ Reverend pohlédl na Therese. „Pokud si přejete, pošlu profesorovi dopis s dotazem, jaký další postup by byl nejvhodnější, ano?“

Therese se tázavě obrátila k vnoučatům.

Děti po sobě spiklenecky mrkly a potom si vzal slovo Jamie jako přirozený vůdce. „Zdá se to jako skvělý nápad, reverende Colebatchi. Všechny by nás zajímalo, jestli jsme objevili vzácnost nebo ne.“

„Moje řeč.“ Reverend pleskl do područek křesla a vstal. „Ještě dnes mu napíšu, aby dopis odešel ranní poštou, ale, bohužel, odpověď nemůžeme čekat dřív než za týden.“ Zamyšleně naklonil hlavu k rameni a náhle se tiše zasmál. „Ačkoliv, jak znám Hildebranda, nejspíš přijede sám. Jsem si jistý, že ten objev bude chtít posoudit na vlastní oči.“

Therese se neubránila dojmu, že děti nejsou z vyhlídky na setkání s věhlasným profesorem tak nadšené, jak si reverend představoval, ale celá pětice se přece jen vzmohla na zdvořilý úsměv.

„Tak si říkám,“ ozvala se, „že zatímco děti budou čekat na profesorovu odpověď, mohly by se pokusit o pátrání, jak se ty mince ve sbírce objevily. Jakmile zjistíme, kdo je přidal do sklenice, možná se dozvíme i místo jejich původního nálezu.“

„Výborně!“ Reverend Colebatch nadšeně tleskl. „Pokud se Hildebrand objeví osobně, tohle bude první věc, o kterou se začne zajímat.“ Na vysvětlenou dodal: „Ten objev může skončit odhalením skutečně zajímavé historie celé vesnice.“

Pokývnutím se s hosty rozloučil. „Radši rovnou poběžím napsat ten dopis. Těšilo mě.“

Po reverendově odchodu nedala paní Colebatchová jinak a pohostila návštěvu čajem a koláčky, které zrovna dopekla její kuchařka paní Hatchettová, proslavená svým umem po celém okolí.

Po svačině Therese a její stádečko hostitelce poděkovali a zamířili ke dveřím. Reverendova manželka slíbila, že hned ráno osobně dohlédne na odeslání dopisu a překontroluje jeho adresu. „Můžete se na mě spolehnout,“ ujistila je paní Colebatchová vlídně a od prahu jim ještě zamávala.

Obloha mezitím zlověstně potemněla a v korunách stromů i po příjezdové cestě sídla se proháněl skučící vítr.

Therese si všimla, že Jamie a George ji instinktivně vzali mezi sebe, jako by ji chránili. Tohle mužně zodpovědné chování chlapci přejali od svého urozeného otce.

„Kde s pátráním začneme?“ vypískla Lottie.

„A jak vlastně budeme pátrat?“ Mandy pohlédla zaraženě na ostatní.

George se zastavil. „Co kdybychom hned teď zaskočili do hostince a koloniálu a optali se, zda o těch zvláštních mincích něco nevědí?“

Přehoupla se čtvrtá hodina odpolední a denní světlo začalo pohasínat. „Navrhuji postupovat systematicky,“ pravila Therese. „Dnešní večer bych zasvětila společnému plánování všech dalších kroků, abyste hned od rána mohli zahájit hon na původního majitele mincí.“

Děti s babiččiným návrhem ochotně souhlasily, protože beztak je vábila představa vyhřátého salonu. Mrazivý podvečerní vichr se do nich zakusoval stále bezohledněji.

„Ano, sepíšeme si plán!“ nadchl se Jamie. „Každý z nás dostane speciální úkol, abychom při pátrání nevynechali žádnou stopu.“

2. kapitola

Druhý den ráno Jamie s Mandy zamířili v čele houfečku dětí do Mountjoyova koloniálu. Celá pětice tiše počkala stranou, až majitelka obchodu obslouží zákazníky. Když se k nim konečně obrátila, Jamie s Mandy přistoupili k pultu.

„Dobré ráno, paní Mountjoyová,“ pozdravil Jamie zdvořile.

„Přeji dobrý den, vaše lordstvo,“ usmála se hokynářka. „Co pro vás a vaše společníky můžu udělat?“

„Ve sklenici se sbírkou mincí do švestkového pudinku jsme objevili pár starých penízků.“ Jamie kývl na nejstarší dívku. „Víc vám poví Melissina sestra Mandy.“

Mandy se usmála. „Tady, madam.“ Natáhla dlaň s rozbaleným kapesníčkem, na kterém ležely mince.

„Podle nás jsou hodně staré,“ dodal ještě Jamie důležitě.

„Referend Colebatch píše kvůli nim profesorovi z Oxfordu a my se mezitím nabídli zjistit, kdo je do sklenice přidal,“ vysvětlil George.

„Víte, chceme se ho zeptat, odkud ty mince má,“ nezůstala pozadu malá Lottie.

Paní Mountjoyová si mince zkoumavě prohlédla a pak věnovala Lottie úsměv. „Chápu, ale bohužel netuším, kdo to byl. Tak divné mince mi nikdy nepřišly pod ruku. Víte určitě, že jsou ze sklenice odtud z krámu?“

Jamie pokrčil rameny. „To nevíme. Našli jsme je až potom, co jsme obě sklenice vysypali na hromadu a pustili se do čištění mincí.“

„Chtěli jsme požádat, zda byste se nemohla optat zákazníků, jestli o mincích něco nevědí. Snad by si všimli, že mince jsou jiné než ostatní a o hodně starší.“

Paní Mountjoyová se zamyslela. Nakonec kývla. „To jistě můžu. Nakážu Cyrilovi a synům i snaše, aby se zákazníků na mince zeptali. Snad si někdo na nezvyklé drobné vzpomene.“

„Snad nebudete mít námitky, když se každý den přijdeme zeptat, jak jste uspěla?“ nadhodil Jamie s nadějí.

Majitelka obchodu vlídně souhlasila. „Ale jistě.“ Zvedla ruku. „Pokud se dozvím něco nového, určitě vám pošlu vzkaz, mladý pane.“

Děti se s poděkováním rozloučily a vyšly před hokynářství.

„A teď je na řadě hostinec U Kohoutí ostruhy!“ připomněl Jamie.

Zamířili k hostinci obrácenému k travnaté návsi.

„Jak často chodí vesničané pro nákup?“ zamyslela se Mandy.

Jamie se zazubil. „Pravidelní zákazníci jednou týdně určitě.“

„Ale ti z větší dálky nejspíš ne,“ dumal George.

Melissa si jen povzdechla. „Takže i když se Mountjoyovi zeptají každého zákazníka, který překročí práh, stejně se nemusíme vůbec nic dozvědět.“

„Zatím nevíme, z jaké sklenice ty mince vlastně byly,“ připomněla Mandy.

„Héj, vy bando ze sídla!“

Děti se ohlédly po hlase.

Do vesnice se blížila pětice mladých mužů. V čele rázoval podsaditý mladík středního vzrůstu a s plavými kučerami. Příjemnou tvář rozzářil přátelský úsměv.

Tři mladší děti bujaře zamávaly, jen Melissa zůstala u plachého úsměvu.

„Henry!“ Jamie zvedl ruku na pozdrav a Henry ji beze všech cavyků popadl a srdečně stiskl.

„Rád vás vidím, Skeltone.“ Henry o krok ucouvl a pokývl na George a Lottie. „Vida, opět nás navštívila i lady Melissa.“ Henry se dvorně uklonil a vzápětí se zvědavě podíval na Mandy. „Však jsem si říkal, jestli se ukážete i letos. Ale bez zdejší návštěvy by to zřejmě nebyly ty pravé Vánoce, nemám pravdu?“ Než Jamie stačil odpovědět, Henry se obrátil k Melisse: „Doprovází vás další sestřenka, slečno Melisso?“

Jamie se ujal úkolu: „Ano, to je slečna Amanda Northová, Melissina starší sestra. Mandy, náš přítel sir Henry Fitzgibbon ze sídla Fulsom Hall, které leží na severním konci vesnice.“

Mandy podala Henrymu ruku. „Těší mě, že vás poznávám, sire Henry.“

Henry stiskl prsty v rukavičce a dvorně se uklonil. „Potěšení je na mé straně, slečno Northová.“ Napřímil se. „Dovolte mi, abych představil své druhy. Vikomt Dagenham.“

Tmavovlasý gentleman po Henryho pravici odtrhl světle šedé oči od Melissy a uklonil se Mandy. „Těší mě, slečno Northová.“

Mandy udělala pukrle. „Můj lorde.“

Henry ukázal na vysokého mladíka po své levici. „Pan Thomas Kilburn. Za ním stojí Roger Carnaby a na konci řady George Wiley.“

Po vzájemném seznámení Henry dodal: „Roger loňské předvánoční oslavy propásl, takže se nezná ani se slečnou Melissou.“

Byla to skoro zbytečná poznámka, protože Melissa a Roger se už pozdravili úsměvem a pokývnutím.

V následujících pěti minutách si mladí překotně připomněli, jaké dobrodružství zažili loni. „Skvělá zábava,“ shrnul Henry se smíchem. „To pátrání po sbírce vánočních koled bylo fantastické.“ Rozhlédl se po dětech. „Ale letos vás žádné detektivní pátrání nečeká, nebo snad ano?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vánoční zázrak lady Osbaldestoneové.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.