Table of Contents

2. september 1990

3.september 1990

29. október 1990

23. december 1990

8. január 1991

9.máj 1991

2. september 1994

16.september 1994

10. december 1994

15.január 1994

23. február 1994

3. marec 1994

19. júl 1994

20. júl 1994

25. júl 1994

29. júl 1994

Milénium 2000

30.jún 2000

3. september 2000

10.október 2000

22.november 2000

Víkend

Víkend 2

31.december 2000

3.január 2001

15.január 2001

20.január 2001

31.január 2001

3.február 2001

1.máj 2001

12.máj 2001

21. mája 2001

25.máj 2001

28. máj 2001

5.júna 2001

12.jún 2001

23.jún 2001

Prázdniny

2.september 2001

6.september 2001

17. september 2001

24.september 2001

15.marec 2001

30.jún 2001 – rozlúčka

Doslov

Mariana Michalská

ZÁPISKY ZO ŠKOLSKÝCH LAVÍC

MARKY MRKVOVEJ

Korektúra: Kitlei Karol, Rigó Ladislav

Edícia: MEA 2000 o. z. - Mladá Éra Autorov nového tisícročia

Rok vydania: 2021

© Autorské práva vyhradené

ISBN 978-80-560-408-1

Poďakovanie

„Ďakujem Tami Smikovej, Zuzanke Smirovej, môjmu priateľovi, mojim deťom Mirkovi a Carolinke, mojim rodičom a známym a hlavne mojej úžasnej profesorke slovenčiny Beatke Šarlinovej, ktorá to so mnou začala už na strednej. Ďakujem, že ste mi verili a podporovali v tvorbe. Bez Vás by som to nedokázala.“

Ďakujem

Úvod

Ahojte, volám sa Marka Mrkvová, inak Mária Mrnčáková. Prečo Marka Mrkvová? Nuž preto, že, akoby som to povedala slušne, som ryšavka. Spolužiaci ma tak začali volať už vo škôlke. Tam som bola len mrkva. Na škole mi pribudlo celé meno- Marka Mrkvová. Hnusáci jedni! Si myslia, že ma naštvú? Inteligenti! Spočiatku som sa na to aj hnevala. Lenže po čase som zistila, že to je voda na ich mlyn. A prišla som na to, že najlepšia pomsta pre nich bude, keď o nich napíšem knihu. Nech sa celý svet dozvie, čo sú to za experti. A tak som tu. Však uvidíte sami, akí sú to exoti. Ja ich teraz časom vnímam ako „prírodné živly.“ No teší ma, že keď si toto prečítajú, uvidia, ako som ich vnímala ja. Celé roky posmievania a robenia napriekov. Grázli! Si mysleli, že sa im to prepečie? Túdle! Nenechám sa predsa urážať celý život. Škoda, že som sa pre písanie o nich nerozhodla skôr, ale verím, že aj ich deti sa takto dozvedia, čo boli ich drahí ocinkovia za čísla. Teraz sa už nehnevám, teraz sa už len smejem na tom, ako ma to vtedy rozčuľovalo. Tak sa zasmejte aj vy. Verím, že s chuti.

2. september 1990

„Zajtra začína tvoj prvý deň v škôlke.“ - povedala v predvečer školského roka mama.

„Tešíš sa?“

Zbytočná otázka. Ukážte mi decko, ktoré sa teší do školy, čo do škôlky!

„Áno, mami.“ - odpovedala som poslušne.

„To ma teší.“ - povedala mama s úsmevom.

„Tak teraz pekne spinkaj, nech si ráno čerstvá ako rybička.“

Ha, že spinkaj. V bruchu mi poletovali mušky a motýliky zo strachu pred zajtrajškom. Ktovie, ako ma prímu moji súputníci na ďalšie roky životom. Popravde, nerobila som si žiadne ilúzie. Ľudia si ma obzerali ako škriatka Pumukla z rozprávky. Bola som ryšavka. Ako Anna zo Zeleného domu. Mimochodom moja najobľúbenejšia knižka. Mama mi ju poctivo každý deň čítala a ja som sa do Anny a jej dobrodružstiev úplne zamilovala. Predstavovala som si, že som ona, že žijem v krásnom dome obklopená prírodou, že mám kopec kamarátov alebo aspoň jednu kamošku na celý život... Poviete si, že trojročné dieťa tomu ešte rozumieť nemohlo. Chápala som to ako príbeh niekoho, koho život sa mi páčil. Možno ako dievčaťa, ktoré sa aj napriek problémom dostalo tam, kde vždy túžila. A ja som sa práve rozhodla, že budem taká ako ona.

3.september 1990

Prvý deň a prvé „peklo.“ Presne ako som predpokladala. Ešte v šatni sa začali zo mňa rehotať dvaja krpatí típkovia.

„No sakra, kukaj, Mišo, to čo za mrkva k nám prišla?“ - rehotal sa jeden z nich.

„Možno ušla z nedeľnej polievky, Jano.“ - rehotal sa druhý.

Očervenela som ako paradajka, myslela som, že vybuchnem. Ale s noblesou dámy som sa ovládla, nevenovala som im ani jeden pohľad, smradom, a odcupkala som do triedy. Ďalšia galiba bola, že som mala vlasy skoro do pása. Mama sa rozhodla, že mi bude vlasy pestovať, aj keď to bolo denno – denné trápenie. Ako na potvoru, vlasy som mala husté, čo u tri a polročného decka bolo dosť neobvyklé. V ten deň som mala vrkoče s ružovými mašľami ako svet. V ruke kytička pre novú pani učiteľku. A odrazu - prásk na zem! Tí dvaja lotri ma zdrapli každý za jeden vrkoč a stiahli ma dozadu. Nohy mi vyleteli a ja som spadla na zadok. Kytička preletela vzduchom a pristála pri nohách pani učiteľky. To už som nadobúdala farbu cvikly.

„Vy debili!“ - zvrieskla som.

„Ste normálni?! Čo som vám urobila, že sa do mňa navážate?!“

Než stihli odpovedať, zasiahla pani učiteľka.

„Jano a Mišo, myslím, že už stačilo!“ - povedala zvýšeným hlasom.

„Takto sa víta nová spolužiačka?! No, tak aby ste nabudúce boli galantnejší, ukážem vám iné uvítanie. Hodinu kľačania na polienku vám galantnosť, dúfam, prinavráti.“ - povedala a ukázala rukou do kúta, kde svietilo brezové polienko hanby.

Výtržníci so sklonenými hlavami odkráčali do kúta hanby a pani učiteľka mi pomohla vstať.

„Ahoj, maličká.“ - usmiala sa na mňa.

„Nehnevaj sa na nich. Vieš, chlapi.“ - žmurkla na mňa.

„Volám sa Maťa, a ty?“

Podala som jej ruku aj kytičku, ktorá sa ešte povaľovala na zemi a slušne som sa predstavila:

„Volám sa Mária Mrnčáková.“

Z kúta sa ozval tichý chichot. Zasa tí dvaja. Ale rýchly pohľad pani učiteľky ich uzemnil a otočili sa nazad ku stene. Tak im treba, nemali si so mnou začínať. Keď som sa však pozrela tým smerom, Mišo mi ukázal, že ešte so mnou neskončili a že dostanem na „držku.“ Haha, uškrnula som sa. Uvidíme, kto s koho. Ešte ma nepoznajú, ale spoznajú. Nie som žiadna „madam.“ Zbila som aj decko od susedov, keď ma potklo na chodbe paneláka. Zvyšok dňa odo mňa bočili. Ale vždy ma po očku sledovali. Keď prišla po mňa poobede mama a pýtala sa, aký bol deň, povedala som, že normálny, ako v škôlke. Jesť, piť, kakať, spinkať. Čo by tam malo byť? Však to isté budem robiť najbližšie tri roky. Mama len krútila s hlavou a smiala sa. Potom ma na chvíľu poslala von, pretože ju zastavila pani učiteľka, že s ňou potrebuje hovoriť. Iste o tom raňajšku, pomyslela som si. Na školskom dvore čakali aj tí moji „nápadníci“ z rána. A hneď ako ma zbadali, vybrali sa ku mne. Nebála som sa.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zápisky zo školských lavíc Marky Mrkvovej.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.