Nové bylinkové pohádky

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Jana Burešová

Nové bylinkové pohádky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Jana Burešová, 2021
Illustrations © Alena Schulz, 2021

ISBN tištěné verze 978-80-264-3789-5

ISBN e-knihy 978-80-264-3811-3 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-264-3812-0 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-264-3810-6 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

Jak anděl pomohl sedlákovi

Na jedné louce kvetl zlatobýl, u něhož sedával anděl, který lidem pomáhal, aby se cítili dobře. Nebyl sice vidět, jen se tu a tam někomu zjevil. Když tudy prošel někdo, kdo byl smutný a pohlédl na zlatobýl, rázem se cítil lépe a smutek už ho netížil. Není divu, že se to mezi lidmi rozkřiklo, a doneslo se to i k jednomu lakomému sedlákovi, který neměl v hlavě nic jiného než myšlenky na to, jak snadno přijít k penězům třeba i za cenu, že druhého okrade. Tenhle sedlák se jednoho dne rozhodl vydat do míst, kde kvetl zlatobýl, o kterém se doslechl z vyprávění. Bloudil po loukách s atlasem v ruce, aby květinu poznal. Když ho po nekonečném hledání spatřil, pohlédl na květinu a hned opodál zahlédl i anděla, a tak spustil svoji připravenou lest. „To je moc krásné, že tady takhle pomáháš, anděli. Pojď ale raději se mnou do vsi, budeš tam moci lépe pomáhat všem. U mě doma tě pohostím a budeš mít pohodlíčko,“ řekl sedlák a snažil se tvářit jako dobrák, že by mu tu jeho dobrotu člověk snad i věřil. Anděl však ne, ale přestože poznal, že se ho sedlák snaží přechytračit, dal se s ním na cestu. Sedlák se mezitím poťouchle usmíval, jak se anděl nechal obalamutit, a těšil se, že díky jeho lsti mu peníze v měšci přibydou jedna dvě.

Když došli do vsi, způsobilo to pozdvižení, lidé se divili, kam jde anděl se sedlákem, a ničemu nerozuměli. Jakmile došli k sedlákovi do chalupy a anděl překročil práh domu, zamkl za ním sedlák dveře, hlasitě se rozesmál a řekl: „Teď můžeš pomáhat o sto šest.“ Zvědavým přihlížejícím, kteří mezitím utvořili hlouček kolem stavení, oznámil: „Mám tu u sebe anděla, kdo chce pomoci, ať zaplatí groš a může dál. Jedna pomoc, jeden groš.“ Lidé však věděli o andělech svoje, a tak jen zakroutili hlavou a zasmáli se. Sedlák stál jak opařený a nakonec se s nepořízenou vrátil do chalupy. Jak tam tak stojí, rozhlíží se kolem, ale nikde anděla nevidí. „Kam mohl zmizet? Však jsem zamkl a okna jsou také zavřená,“ podivoval se. Pak si řekl, že když nic jiného, tak si alespoň pro dobrý pocit přepočítá penízky v měšci. Sáhl pro měšec, co si schovával pod polštář, a s vytřeštěnýma očima hleděl na prázdné dno. „Okradl mě!“ zakřičel sedlák a běžel do vsi, aby všude rozkřikoval, jak ho anděl okradl. „Je ze mě žebrák, dočista žebrák!“ vyřvával, div si hlasivky nevykřičel. Náhle se před ním zjevil anděl a sdělil mu: „Pozval jsi mě k sobě do chalupy a nabízel, že pomohu tomu, kdo pomoci potřebuje. Není to snad tak?“ Sedlák se rudý zlostí rozkřičel ještě víc: „Pozval, ale abys pomohl, ne abys mě okradl.“ „Já svůj úkol splnil, jak sis přál. Ten, kdo potřeboval nejvíce pomoci, jsi byl ty sám. Pomohl jsem ti, abys už nebyl hamižný, závistivý, nepřející, zlý, nevlídný, sobecký a líný, a to máš tedy jedna pomoc, jeden groš, a celkem tedy sedm grošů. Teď budeš muset sám pracovat, bez pomoci druhých, kterým jsi stejně málo platil. A pamatuj, jakmile tě přepadne jedna z těchto nepěkných vlastností, pak to, co si vyděláš, ti z měšce zase zmizí. Pomohl jsem ti, jak nejlépe jsem uměl, ale to poznáš až časem.“ Po těchto slovech zmizel a lidé, co tohle všechno zaslechli, se usmáli a přikyvovali, jak anděl dobře rozhodl. Sedlák se vrátil domů se sklopenou hlavou a byl naštvaný sám na sebe a na to, že místo aby mu peníze přibyly, mu naopak ubyly. „Prý pomohl, nic mi nepomohl, jen mě ožebračil,“ nadával až do večera. Do té doby byl zvyklý, že za něj dělali práci jiní a on jen hartusil, jak jsou druzí líní a pomalí. Když jeho čeledíni zaslechli, jak sedlák křičí, že je žebrák, vydali se jinam do služby a sedlák zůstal na celý statek docela sám. Dočista bez peněz však nebyl a truhlička, kterou měl doma schovanou, ukrývala ještě nějaké jmění. To však nikdo nevěděl, každý si myslel, že když rozkřikoval, že je žebrák, nemá ani jak druhým za práci zaplatit. Stalo se tedy, že všichni z jeho služeb odešli a nikdo nový se nepřihlásil. Nezbývalo mu nic jiného, než aby sám obstaral dobytek, uklízel, pral, a navíc si i vařil. Práce měl až nad hlavu. Vejce od jeho slepic, která prodal, mu vydělala nějaké peníze, ale ty mu zase mizely, protože ho nepěkné myšlenky přepadaly často. Šlo to tak den za dnem a týden za týdnem. Sedlák poznal, co je tvrdá práce a že vydělat si na živobytí není jen tak. Poznal, že to největší bohatství je zdraví a dobré vztahy s lidmi – zkrátka stal se z něj jiný člověk. Peníze za prodej vajec začaly v jeho truhličce přibývat a jemu přestalo být líto se o ně podělit, když má druhý málo. Tím, jak se při práci více hýbal, zhubl a těšil se dobrému zdraví. Už se nepřecpával jen uzeným masem a nepohrdl ani ovesnou nebo hrachovou kaší. Uvědomil si, že mu anděl hodně pomohl, i když to zpočátku vypadalo jinak. Šel jednou zas do míst, kde rostl zlatobýl. Anděl se opět zjevil a v ruce držel těch několik grošů, které mu tehdy v dobré víře nechal zmizet. Sedláka hned napadlo, že by se o část peněz mohl podělit se svojí chudou sousedkou, protože se jí co nevidět narodí děťátko a peníze jistě v dobrém užije. Ačkoli to neřekl nahlas, anděl dobře věděl, na co myslí, a usmál se. A tak to zůstalo dodnes. Říká se, že anděl léčivých rostlin sedává u zlatobýlu. Možná ho neuvidíte, ale zkuste se na zlatobýl podívat, možná ucítíte, že tam někde je.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nové bylinkové pohádky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.