Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Klobúk

Pavol Kuzmány

Copyright © 2008 Petit Press

Copyright ePub version © 2021 iAdverti

Copyright © 2008 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Zuzana Babjaková, Ján Gula, Daniela Kubíková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0727-7

PÔVODNÁ PUBLIKÁCIA

Pavol Kuzmány. Raport kaprála Ďura Pazuchu. Tatran. Bratislava 1974. 360 s. Daniel Šulc zostavil a upravil. Daniela Lehutová rediguje. Viera Bosáková, zodpovedná redaktorka. Eva Mrukviová, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Ako východiskový text sme použili text časopisecký:

Klobúk. Slovenské pohľady, 20, 1900, s. 209 — 222.

Zásahy do textu sú zväčša slovníkového (nahrádzanie bohemizmov a nenáležite použitých slov) a gramatického charakteru. Najmenej úprav je v oblasti štylistickej. Tu sme zasahovali len v tých prípadoch, kde si to vyžadovala zrozumiteľnosť.

KLOBÚK

„Die Reverenz zu machen einem Hut,

Das ist führwahr ein närrischer Befehl“

Schiller (Wilhelm Tell)

Roku 1848 diali sa podivné veci.

Kalabréz a kanász-kalap viedli tuhý boj s cylindrom, a to preto, že vraj majú hlad a smäd a chcú, aby ich pripustili k žľabu, pri ktorom si posiaľ hovel cylinder sám.

— Ote toi, que je m’y mette, — povedali jednohlasne cylindru diplomatickou rečou.

Ale cylinder sa ani nepohol.

— Páni moji, — odpovedal úprimne, — ja tu sedím veľmi dobre sám a nevidím príčiny, prečo by som vám mal ustúpiť.

Dlho hovorili sem-tam, ale výsledku nebolo.

Nuž, ako to obyčajne býva, keď sú dvaja, traja rozdielnej mienky, jeden neustúpi, druhý nepovolí, tretí nechce — zdravý rozum dostal dovolenku na neurčitý čas a napokon vznikla z toho bitka.

Ale pri tej bitke ani jednému z nich nebolo ľahko. O krátky čas cylinder vyzeral ako harmonika, kalabréz ako handra a, kanászkalap ako sito.

Kalabréz podľahol cylindru prvý, ale kanászkalap neustúpil. Bitka sa preťahovala a nevedno, ako by sa bola skončila, keby nebola priskočila na pomoc cylindru stará tetka a priateľka pickelhaubňa. Tá pochytila metlu a skúsenou rukou urobila zakrátko poriadok — tak ako to na Slovensku hovoria „od ruky“.

Kanászkalap išiel za kalabrézom. Cylinder sa dal znova vyhladiť na glanc. Tie záhyby pod vlasom, pravdaže, zostali, ale inak vyzeral ako nový, sadol si zasa k žľabu a na vďačnú pamiatku udelil novozaloženej stráži bezpečnosti pickelhaubňu, podobne ako Ivan Vasilievič udelil opričnikom za odznaky striebornú psiu hlavu a metlu.

Cylinder už zasa „papal“ sám, ale — pánbohvie — či už pre nedobrý žalúdok alebo pre priveľkú nervozitu, neslúžilo mu to na zdravie.

Vždy sa rozčuľoval, trápil a periodicky sa ho zmocňovali úzkosti a strach, ako keby ho v noci vo sne tlačievala mora.

Nechcelo sa to zmeniť. Pickelhaubne robili, čo mohli, lovili kalabrézy, dlhé vlasy, kepene s červenou podšívkou, prehodené cez ľavé plece a la Carbonari, zatvárali krčmy a hostince o ôsmej, potom o desiatej večer, posielali usilovne neposlušných do Talianska k čihí-hot korpsu, ale všetko nadarmo!

Byť v tom čase študentom budilo už samo osebe podozrenie všemohúceho šišaka, a tí, čo boli na viedenskej technike, mali okrem toho ešte nad sebou silnú otcovskú päsť riaditeľstva v osobe, o ktorej pevne dúfam, že sa s ňou v raji nikdy nestretnem.

Podľa príkazu tejto inštancie bolo nosenie kalabrézov a dlhých vlasov prísne zakázané. Vlasy v dĺžke jedného palca vpredu a pol palca vzadu predstavovali maximum.

Pickelhaubne usilovne dozerali na plnenie tohto príkazu. Keď našli prašivú ovcu — marš s ňou ku barbierovi! Tam jej už priveľkú vlnu na štátne útraty svedomite obstrihali. No, bol tu, či nebol zdravý rozum „in absentia“?

Keď sa toho času človek spýtal: „Čo ide lepšie ako najlepšie švajčiarske hodinky?“ dostal za odpoveď: „Pickelhaubňa! — Tá ide navlas.“

Všetko to ukazovalo na to, že rozum, pustený na dovolenku na neurčitý čas, nechcel a nechcel sa vrátiť domov.

A tak teda milý cylinder spravoval veci ďalej sám podľa známeho výroku niekdajšieho ministra Oxenstjerna. „Vurštloval“ ďalej „čihí a hot“, ako neskoršie pomenoval podobné vladárenie jeden z rozumnejších ministrov. Môj nebohý otec vtedy veľmi často hovorieval: „Len nijaké strachy, len trpezlivosť, iam se mundus expodiet!“

A „mundus“ sa skutočne sám expedoval.

Koniec ukážky

Table of Contents

Pôvodná publikácia

Klobúk