Lynne Grahamová

Můj zapomenutý sňatek

Překlad: Anna Mašková

Milá čtenářko,

tak co, strávila jste dovolenou – jak doufám teď, koncem jara, kdy Vám tento dopis píšu – konečně postcovidovou v Andachsteinu, v Agonu, v Montegově… nebo snad v knížectví Madlena? Že Vám jména těchto států nic neříkají? Tak to koukejte rychle napravit! Stačí si přečíst příběhy z edice Sladký život, s nimiž za Vámi přicházím tento měsíc.

Musím se přiznat, že mě baví pokoušet se vysledovat předobrazy fantastických zemí – knížectví, vévodství, království, šajchanátů či emirátů –, v nichž nechávají autorky odehrávat příběhy našich hrdinek a hrdinů. Někdy je to jednoduché… Například Andachstein je určitě Lichtenštejnsko… Tedy až na to, že jeho sousedem je Itálie, a ne Švýcarsko a Rakousko. A že jeho samostatnost závisí na tom, zda se vládce dočká nástupce, či ne, jako je tomu v případě Monaka a Francie.

Jindy se autorkám daří zašifrovat zdroj důkladněji… a někdy se mně na to dokonce přijít ani nepodaří. A tak nakonec jenom pobaveně mávnu rukou a začtu se do příběhu.

Protože ten… a samozřejmě láska, která zvítězí… je nejdůležitější!

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

The Innocent’s Forgotten Wedding

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2020

Překlad:

Anna Mašková

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2020 by Lynne Graham

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2021

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-6618-5 (EPUB)

ISBN 978-83-276-6624-6 (MOBI)

ISBN 978-83-276-6630-7 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Milly se úplně rozzářila, když se na displeji jejího levného mobilu ukázalo jméno Brooke. Vždyť už se svou nevlastní sestrou nemluvila celou věčnost!

A to, že jí teď Brooke volala, nemohlo znamenat nic jiného, než že ji potřebuje. A Milly velmi záleželo na tom, aby ji alespoň někdo potřeboval. Navíc byla hluboko uvnitř přesvědčená, že na ní sestře záleží, přesto, že se k ní nechová nejlépe. A je jen příliš hrdá na to, aby to přiznala.

Koneckonců, proč by se jí jinak Brooke svěřovala s tolika soukromými záležitostmi, kdyby v Milly viděla nejen sestru, ale zároveň i důvěryhodnou přítelkyni? Měly se prostě rády. Už i proto, že měly jen jedna druhou.

A také bylo logické, že Brooke zase potřebuje pomoc, když se teď její život změnil v takové peklo a chaos kvůli tomu příšernému a majetnickému tyranovi, jehož si omylem vzala. Musel to být hrozný muž, když mu vadilo i to, že si Brooke dál budovala svou vlastní kariéru. Dokonce se chtěl dát s tak krásnou a talentovanou ženou, jako byla ona, i rozvést. Kvůli odporné pomluvě si teď myslí, že má Brooke s někým aférku. Že je mu nevěrná.

„Vůbec nechce slyšet moji pravdu! Stejně si myslím, že to všechno naplánoval schválně, aby měl důvod se mě zbavit. Určitě tomu pitomečkovi zaplatil za to, aby mě nalákal do hotelového pokoje, a pak tvrdil, že se se mnou vyspal!“ Tak nějak jí to tehdy líčila plačící Brooke.

„Ahoj, Brooke, jak se máš?“ řekla Milly vřele do telefonu.

„Potřebuji, aby ses za mne na pár dnů vydávala.“

„Pár… dnů? A kolik?“ zeptala se Milly vyděšeně. „Jsi si jistá, že to zvládnu? Vždyť víš, že umím vypadat a chovat se jako ty jen dokud na mne někdo nepromluví.“

„To neřeš. Budeš celou dobu zalezlá v luxusním hotelu v centru Londýna,“ řekla jí suše Brooke. „Nebudeš mluvit s nikým kromě pokojové služby. Dokonce nebudeš muset ani vyjít z pokoje.“

Milly se zamračila. „A na jak dlouho to bude?“ naléhala s obavami.

„Na pět, šest dnů. Víc ne,“ oznámila jí rázně Brooke.

„Tak to bohužel nepůjde, Brooke,“ namítla omluvně Milly. „Nechci přijít o práci.“

„Proboha, jsi snad neurochirurg? Co z toho děláš takovou vědu? Vždyť jsi jen obyčejná číšnice.“ připomněla jí jízlivě její sestra. „Takže si pak můžeš najít sezonní práci v podstatě kdekoliv. A jestli ti jde o to, abych ti zase zaplatila nájem, tak klidně!“

Milly věděla, že to byla pravda. Mohla celkem jednoduše najít jiné zaměstnání, a pokud jí Brooke vynahradí rozdíl v platu tak, aby mohla zaplatit nájem za garsonku, tak neměla důvod nic namítat. Vybavila si sice, že minule, když jí Brooke slíbila zaplatit nájem, tak na to zapomněla, a Milly pak musela spát na pohovce u kamarádky, ale to byla spíš její, Millyina, chyba. Brooke toho má moc a Milly jí to měla připomenout. A ne se o tom stydět mluvit. Celkově byl Milly ale rozdíl v jejich finanční situaci dost trapný. A vůbec ji nepřekvapovalo, že s ní Brooke nikdy nechtěla být viděna na veřejnosti a že ji nikdy ani na chvíli nepozvala do svého vzrušujícího světa. Tedy, pokud se za ni Milly zrovna nevydávala. Ale Milly to nijak nevadilo. Byla šťastná, že není na světě jako kůl v plotě. Že má alespoň sestru.

Brooke ji poprvé vyhledala, když bylo Milly osmnáct a zrovna opustila dětský domov. Milly o sobě věděla, že je nemanželská. Ale to, jak viděla okolnosti jejího narození Brooke, ji dost šokovalo. Potom však postupně pochopila pocit zrady, který Brooke cítila, a ostrá slova sestře odpustila.

„Tvoje matka byla děvka, která málem zničila šťastné manželství mých rodičů!“ řekla jí tenkrát Brooke zle.

Ale aby Brooke nekřivdila, Millyina matka byla skutečně tou druhou ženou. Tou milenkou, která spala se ženatým mužem a ublížila tím jeho nevinné manželce a dítěti. Otec Brooke a Milly, bohatý obchodník s vínem William Jackson, měl několikaletý poměr s modelkou Natalií Taylorovou a vyhrožoval kvůli ní manželce, že ji opustí.

Bohužel, William zemřel na infarkt, když bylo Brooke patnáct a Milly devět let. A Millyina matka Natalia zemřela při nehodě autobusu o několik let později, takže Milly musela do dětského domova.

Už při prvním setkání obě mladé ženy překvapila jejich neuvěřitelná podoba. Obě po otci zdědily kudrnaté platinově blond vlasy a modrofialové oči. Byly si podobné i v obličeji, až na to, že Milly měla o dost větší nos a méně jemné rysy než Brooke. A tak se o ní spíše dalo říci, že je hezká, zatímco Brooke byla vyloženě krásná.

Byl to nápad Brooke, že by se za ni mohla Milly občas převléknout a nahradit ji na nudných akcích. Nebo poplést otravné paparazzi, kteří ji pronásledovali na každém kroku a občas by ji mohli sledovat i na místa, kde chtěla mít soukromí. Brooke totiž byla posedlá tím, aby byl její mediální obraz dokonalý, bezchybný. A tak nechtěla riskovat zveřejnění jakékoliv nevhodné fotky.

A protože chtěla, aby ji Milly zastupovala i na důležitějších akcích, nabídla jí plastiku nosu, která by její velký nos změnila na sestřin ušlechtilý a jemný. Milly však tento plán rázně odmítla. Ne proto, že by tolik milovala svůj nedokonalý nos, ale proto, že do operace se jí zrovna dvakrát nechtělo.

Brooke se s ní tehdy kvůli tomu hrozně pohádala a pak s ní úplně přerušila styky. A když se nakonec po šesti týdnech ozvala, Milly z toho byla tak šťastná, že na operaci nakonec kývla. Její proměnu pak vždy doplnil zkušeně udělaný mejkap.

Když se Milly poprvé vydávala za Brooke, aby se její sestra mohla vyhnout jedné nudné charitativní akci, byla dost vyděšená. A to přesto, že na sobě měla sestřiny šaty a díky nalíčení vypadala do puntíku jako ona. Nikdo si však ničeho podezřelého nevšiml a Milly si poprvé v životě připadala jako někdo úspěšný, jako někdo, kdo patří do velkého třpytivého světa. A když jí Brooke po tom večírku vděčně děkovala, Milly měla uvnitř tak nádherně hřejivý pocit, že už se snad v té samé chvíli těšila na to, až se bude moci za svou krásnou sestru vydávat podruhé. Navíc zjistila, že je to vlastně zábava, oblékat se do drahého oblečení a hrát si na někoho jiného. Její vlastní život byl dost nudný.

A teď, když byla Brooke kvůli rozpadajícímu se manželství v tak složité situaci, Milly věděla, že musí pro svoji sestru udělat naprosté maximum.

„A kde budeš ty, zatímco já budu v tom hotelu?“ zeptala se zvědavě.

„Ale, budu na takové malé diskrétní dovolené. A teď mě napadlo, že budu vlastně potřebovat tvůj cestovní pas,“ řekla Brooke. „Neodvážím se cestovat se svým. To by hned každý věděl, kde jsem.“

Milly se zamračila při zmínce o pasu, ale pak se musela usmát při slovech o dovolené. Dovolaná byla přesně to, co její chudinka sestra potřebuje v tak stresujícím období jejího života nejvíce. A jestli jí k tomu pomůže to, aby Milly seděla v nějakém luxusním hotelu, četla si knížky, listovala časopisy a koukala na televizi, bylo by neskutečně sobecké sestru odmítnout, nebo jí nedat svůj pas. „Dobře. Udělám to.“

„Můžeš si s sebou vzít jen jednu malou tašku. Zavazadlo s oblečením jsem ti už zabalila a převlékneš se v autě,“ oznámila jí Brooke. „A v autě tě i namaluji. Jde mi to lépe než tobě.“

Když se domluvily, že pro ni Brooke zajede autem, Milly si rychle narovnala žehličkou vlasy. Brooke svoje kudrnaté vlasy nesnášela a bez vyžehlených vlasů by nevyšla ani před dům. Pak si zabalila cestovní pas, spodní prádlo a několik knížek. Venku lilo jako z konve, tak se co nejrychleji schovala pod deštníkem, aby jí déšť nepokazil účes. Brooke by zuřila, kdyby Milly neměla vlasy dokonale upravené a rovné, bez sebemenšího náznaku vln.

Milly nejprve rychle zašla do kavárny, kde pracovala, a dala z vážných rodinných důvodů okamžitou výpověď. Nesnášela, když musela zklamat jiné lidi, ale Brooke měla pravdu, určitě by pro ni nemělo být těžké najít si jinou práci. I tak měla ale velký pocit viny za to, že své zaměstnavatelce nemohla dát více času na to, aby si za Milly našla náhradu. Ale, když se to vezme kolem a kolem, Brooke si po tom všem, čím si nedávno prošla, tu dovolenou vážně zasloužila. A Milly na sebe může být pyšná, že je pro ni rodina na prvním místě.

Brooke vypadala v otevřeném okně limuzíny prostě nádherně. Byla jako vždy dokonale upravená. A v černé kožené bundě, jasně červených úzkých šatech a na velmi vysokých jehlách vypadala opravdu božsky. Milly se ale při pohledu na ni zároveň nemohla ubránit myšlence, že svlékat si a oblékat ty šaty v autě za jízdy asi nebude nic snadného.

„Tak dělej, nasedej už,“ utrhla se na ni Brooke. „Nikdo nás nesmí vidět spolu!“

„A co řidič?“ zeptala se zmateně Milly, když se dveře limuzíny zavřely a obě ženy už byly bezpečně ukryté před zraky kolemjdoucích.

„Platím mu dost velkoryse za to, aby mlčel!“ odpověděla Brooke a zaklapla přepážku mezi zadní částí limuzíny a prostorem pro řidiče. „A teď mi pomoz s těmi šaty… A hlavně nezapomeň, že potřebuji tvůj pas.“

„A není to nezákonné, cestovat na cizí pas?“ zamumlala Milly znepokojeně. „Určitě si ho musíš půjčit?“

Brooke na ni upřela zlostný pohled. „Nemám na vybranou. Kdybych jela pod svým jménem, tak mě může každý najít během chvilky. Ale ty nikoho nezajímáš, jsi nikdo, a tak budu pod tvým jménem v bezpečí.“

Milly s tím neochotně musela souhlasit, dala jí svůj pas a začala jí pomáhat při svlékání šatů.

„Panebože, stačilo, abych tě pustila na pár měsíců z dohledu a už se z tebe zase stala ošklivka. Jak se chceš za mě proboha takhle vydávat? Vždyť máš úplně odporné nehty!“ stěžovala si Brooke, když vzala Milly za ruku a uviděla krátké, nenalakované nehty. „Copak nevíš, že já jsem vždy od hlavy až k patě dokonale upravená? Až přijdeš do hotelu na recepci, tak ty ruce, prosím tě, nějak schovej a vůbec je neukazuj. A pak si objednej manikérku přímo na pokoj!“ netrpělivě jí nařizovala.

„Promiň,“ zamumlala Milly a raději sestřiny výtky nijak nekomentovala, aby ji ještě více nepodráždila. „Kdy by ses tedy měla vrátit, Brooke?“

„Sakra… že ty jsi zase ztloustla? Zatáhni pořádně to břicho!“ obořila se na ni naštvaně Brooke, když se na Millyiných zádech marně snažila dopnout zip velmi těsných šatů.

Milly byla sice od narození malinko oblejší a téměř o palec nižší než její sestra, ale nic neřekla. Věděla, že zcela určitě nemá nadváhu, že má jen mírně vyvinutější křivky, především v oblasti prsou. A navíc, když se začala vydávat za Brooke, shodila téměř šest kilogramů, aby se pohodlně vešla do sestřina oblečení. I když to znamenalo vyhýbat se některým oblíbeným jídlům a výrazně omezit svou lásku k čokoládě.

Brooke se zatím na sedadle vedle ní začala oblékat do džínsů a topu s dlouhými rukávy. Dlouhé vlasy si učesala do copu a stočila pod kšiltovku. Pak z kabelky vytáhla mokré ubrousky a začala se odličovat.

„Připadá mi to, jako bychom byly nějaké tajné agentky,“ poznamenala Milly vesele.

„Bože, nebuď tak dětinská, Milly!“ netrpělivě se na ni utrhla Brooke. „Máš vůbec ponětí o tom, jak moc mi záleží na této dovolené? Je to příliš důležité, než abys o tom vtipkovala. Setkám se tam totiž s někým, kdo by mi mohl dát filmovou roli.“

„No, pro mě je tahle výměna a převlékání v autě dost vzrušující,“ svěřila se jí Milly a podívala se na Brooke omluvným pohledem. „Promiň. Myslím, že být zavřená v hotelu bude docela nuda, takže si chci trochu užít alespoň tuto zábavnou část.“

„Úplně jsem zapomněla, že budeš potřebovat moje prsteny, ale hlavně je, proboha, neztrať! Možná je budu muset později prodat,“ přiznala nevrle Brooke, sundala si zásnubní a snubní prsten podala jí je. „Ten bastard, Lorenzo! Taky mi mohl nechat pár milionů. Ale to on ne. Neměla jsem tehdy podepisovat tu pitomou předmanželskou smlouvu. Byla bych na tom teď podstatně lépe. Takhle nedostanu ani halíř navíc. No nic, za několik let bude tohle všechno jen špatnou vzpomínkou. A můj nový manžel bude módní ikonou jako já. Nebo hercem. Rozhodně ne takovým sucharem, jako je ten ubohý bankéř Lorenzo!“

Milly byla zklamaná dnešní sestřinou obzvláště špatnou náladou, a tak raději nic neříkala a navlékala si všechny prsteny, zatímco jí Brooke podávala svou tašku a bundu. „Myslíš, že až se vrátíš, že bychom mohly být na jeden dva dny spolu?“ zeptala se nesměle.

„A to jako proč?“ zeptala se Brooke.

„No, už je to dost dlouho, co jsme se naposledy viděly a popovídaly si spolu,“ tiše řekla Milly. „Moc bych si to přála. A možná i ty by ses cítila lépe, kdyby ses vypovídala a se vším se mi svěřila.“

„Cítím se dobře i bez svěřování.“ Brooke otevřela přepážku k řidiči, vzala do ruky taštičku s mejkapem a přikázala řidiči, aby zrychlil, jinak nestihne letadlo. „Když jsem tě poprvé vyhledala, bylo to jen ze zvědavosti. Ale teď už zvědavá nejsem. Zachovala jsem se k tobě velmi dobře, to umíš uznat. Udělala jsem z tebe elegantní ženu a díky mně teď máš konečně hezký obličej. Tak co víc bys ještě chtěla? Hlavně se už konečně rozluč s představou, že by z nás dvou mohly být kamarádky. Tvoje matka spala s mým otcem, zatímco byl ženatý s mojí matkou. Uvědomuješ si vůbec, že chudák moje matka chtěla kvůli vám dvěma spáchat sebevraždu?“

Milly zbledla. To netušila. „Moc se omlouvám, Brooke, ale… no, doufala jsem, že se přes to všechno přeneseme, když jsme sestry.“

Brooke nadzvedla Millyinu bradu, aby jí mohla nalíčit rty. „Usměj se… ano… a vydrž takhle, než to dodělám. No, a abych ti odpověděla na tvoji otázku, tak ne, přes to se teda nepřeneseme. Rozhodně se nemůžeme přenést přes fakt, že tvoje matka chrápala s mým otcem. A stejně nechci žádnou kamarádku. Kamarádky člověka jenom zklamou a pak ho ještě za zády pomlouvají.“

„To bych já nikdy neudělala!“ zaprotestovala Milly.

„No, zatím jsi to neudělala, to je fakt,“ souhlasila neochotně Brooke. „A uznávám, že jsi mi byla doteď velmi užitečná. Ale jinak nemáme zhola nic společného, Milly. Jsi chudá jako kostelní myš. A nevzdělaná. A kdybych ti nezaplatila hodiny rétoriky, tak bys doteď mluvila jako buran. Jako nemožná husička z vesnice. Baví tě pletení a návštěvy knihovny. O čem bychom se spolu asi tak mohly my dvě bavit? Do pěti minut bych se nudou uzívala k smrti.“

Milly zbledla, ztuhla a vynadala si, že byla tak hloupá a slepá. Příliš dlouho přivírala oči nad tím, jak chladně se k ní sestra chová. A přitom ze srdce doufala, že ji Brooke časem přijme jako svou opravdovou sestru a že zapomene na hříchy jejich rodičů. Ale teď si poprvé uvědomila, že se Brooke nezmění. Že bude už navždy pořád rozhořčená nevěrou jejich otce stejně, jako byla, když se poprvé setkaly.

Brooke uklidila taštičku s mejkapem a znovu popohnala řidiče, aby šlápl na plyn.

Déšť se mezitím změnil v průtrž mračen, proudy vody bičovaly okna a skoro nebylo vidět ven. To je vážně příšerné počasí, pomyslela si Milly a potlačila bolest nad tím, že ji sestra nazvala nudnou a nevzdělanou. Byla sice pravda, že toho se sestrou neměly moc společného, tedy kromě genů a fyzické podoby, ale přece jen jim v žilách tekla polovina stejné krve. Nicméně teď bylo víc než jasné, že k ní Brooke necítí sebemenší sesterský cit. Sice se jí často svěřovala se svými problémy, ale znamenalo to pro ni vůbec něco? Možná Brooke jen došlo, že Milly je důvěryhodná a nic z toho neprozradí. Nebo byla Milly jen ve správné chvíli na správném místě? Zrovna, když se Brooke potřebovala někomu svěřit?

„Tohle je naposledy, co se za tebe vydávám, Brooke,“ řekla Milly tiše, ale rozhodně. „A jestli mám být upřímná, tak mě mrzí, že jsem s tím vůbec kdy začala.“

„Proboha, to musíš zrovna teď začít dělat problémy?“ dožadovala se vztekle Brooke.

„Nesnažím se dělat problémy. A rozhodně tě teď nenechám ve štychu,“ odpověděla napjatě Milly. „Ale až tohle skončí, tak už se za tebe nebudu znovu vydávat.“

Brooke se na ni usmála svým okouzlujícím úsměvem a stiskla jí ruku. „Promiň, že jsem na tebe byla tak protivná, ale jsem teď v takovém spěchu. A celkově mám šíleně pocuchané nervy, víš? A hele, už jsme skoro u hotelu. Hlavně se nebav s personálem. Já se nikdy nebavím s podřadnými lidmi. Zůstaň v pokoji a nejez nic nezdravého. Jsem známá tím, že jím jen zdravě a mám v plánu točit videa s kondičním cvičením. Jo, a až se ubytuješ, tak opravdu nechoď z hotelu nikam ven. Lidé vědí, že je moje manželství v troskách, a nevypadala bych lidsky ani sympaticky, kdybych nebyla alespoň trochu smutná. A nepotřebovala se na chvíli stáhnout do soukromí…“

Milly se už ale nenechala oklamat jak sestřiným falešným úsměvem, tak ani její rádoby milou omluvou. Věděla, že se k ní Brooke takhle mile najednou chová jenom proto, aby si Milly dnešní výměnu na poslední chvíli nerozmyslela. Mrzelo ji, že na ní sestře tak pramálo záleží.

Řidič náhle začal ve velké rychlosti prudce brzdit, aby mohl zatočit a Milly se podívala z okna. Řítil se k nim náklaďák, který jel na červenou, a Milly strachy zadržela dech.

Brooke vedle ní křičela na řidiče a Milly se v duchu rychle modlila. Chtěla chytit Brooke za ruku, ale nedosáhla na ni. Uslyšela nepředstavitelně hlasitý náraz a pak její celé tělo pohltila tak nepředstavitelná bolest, že omdlela. Z posledních sil chtěla hrůzou zakřičet sestřino jméno, uvědomila si totiž, že se Brooke po převléknutí už nepřipoutala bezpečnostním pásem.

Lorenzo Tassini, jeden z nejvýznamnějších soukromých bankéřů a známý finanční génius, měl toho rána nezvykle dobrou náladu. Jeho manželka konečně podepsala souhlas s podmínkami rozvodu.

Za několik málo týdnů bude Lorenzo volný, konečně volný. Definitivně se zbaví manželky, která mu lhala a s kdekým ho podváděla, což si samozřejmě vysloužilo tučné titulky v bulvárních časopisech.

Brooke si chtěla prostřednictvím svým aférek vybudovat hereckou kariéru. A i když jí kvůli tomu Lorenzo pohrdal, dával vinu i sám sobě. V nejmenším se k sobě nehodili.

Dnes již sice nedokázal zpětně plně pochopit to šílenství, jež ho absolutně ovládlo v době, kdy se poprvé setkal s Brooke Jacksonovou, ženou, která byla absolutně jiná než všechny ženy, které kdy poznal. Ale velmi dobře si uvědomoval, že jeho zkázou byl chtíč.

Překrásná blondýnka Brooke ho natolik okouzlila, že ji neprodleně požádal o ruku. Líbánky však bohužel záhy skončily a ty další dva roky, které s ní prožil, jej naplnily hořkou lítostí. Velmi brzy po svatbě si totiž uvědomil, že jeho sen o ženě, která by vytvořila šťastný domov, zcela jistě nebude možné uskutečnit se ženou, jež projevovala absolutní nezájem o něj a o jejich domov, která nechtěla děti a místo toho se velmi živě zajímala o noční život v klubech.

O šťastném domově a o rodinném životě toho sice Lorenzo nevěděl mnoho, protože byl vychovaný v italském palazzo, kde vládla přísná disciplína, a jeho otci záleželo mnohem více na akademických výsledcích než na štěstí a lásce. Přísné chůvy a domácí učitelé ho vychovávali nesmlouvavě a důsledně tak, aby šel ve stopách svých předků, a v popředí jeho zájmů byl jen a jen zisk.

Ale i tak si dovolil snít o normálním a šťastném rodinném životě. Tento sen se však již navždy rozplynul ve chvíli, kdy ho Brooke poprvé podvedla.

Ale to všechno teď už bylo minulostí, ujišťoval se neochvějně. Od této chvíle si prostě bude užívat toho, že je velmi bohatý a bez závazků. Ženit se už znovu nehodlal. A děti už taky nechtěl. Stejně by z něj byl díky jeho otci pravděpodobně mizerný rodič.

Policie Lorenzovi zavolala právě ve chvíli, když šel na oběd. Z ponurých faktů, které mu o nehodě podali, úplně na místě zkameněl. Řidič, jeden z jeho zaměstnanců, byl mrtvý. Jedna ze dvou žen v autě byla mrtvá. Dvě ženy v autě? Kdo byla ta druhá? pomyslel si.

Byl z těch tragických zpráv úplně v šoku. Jeho manželka prý byla tak těžce zraněná, že by neměl s návštěvou nemocnice raději otálet. Rozhodl se, že se tam vypraví co nejdříve. Ale také musí navštívit rodinu řidiče a vyjádřit jim svou soustrast, došlo mu. Byl jako ochromený.

Jeho manželka? Težce zraněná? To oslovení jím zpětně otřáslo, protože už na Brooke dávno přestal myslet jako na svou manželku. Ale v případě nehody byl jejím jediným příbuzným, a pokud byla zraněná, tak to je on, kdo se o ni musí postarat. Každý slušný člověk by to na jeho místě bral také jako samozřejmost.

Bez zaváhání se tedy vydal přímo do nemocnice. Už dávno svou ženu přestal mít rád a nevážil si jí, ani co by se za nehet vešlo, ale nikdy by jí nepřál nic zlého.

Policisté v nemocnici jej pozdravili a téměř ihned se ho ptali na tu druhou ženu v autě. Na tu, která zemřela. Podle pasu, který našli, se jmenovala Milly Taylorová, ale Lorenzo to jméno nikdy neslyšel. Policie se domnívala, že Brooke možná chtěla kvůli průtrži mračen svézt neznámou ženu, ale Lorenzo si nedovedl představit, že by Brooke něco takového vůbec napadlo. A tak vyjádřil domněnku, že by ta žena mohla být spíše jednou ze stylistek, které Brooke často najímala.

Přemýšlel, jestli mohla být ta nehoda chybou řidiče. Tím pádem by to byla i jeho chyba, protože Brooke i nadále umožňoval používat limuzínou s řidičem.

Lorenzo k ní byl štědrý i přesto, že jejich předmanželská smlouva dokonale chránila jeho peníze i majetek.

Dokonce už Brooke koupil luxusní penthousový apartmán, aby měla po rozvodu kde bydlet. A dokud se neodstěhuje z Madrigal Court, z jeho venkovské rezidence, ponechal jí k užívání i auto s řidičem. Ale připadalo mu, že Brooke s vystěhováním dost otálí, zřejmě proto, že jí vyhovovalo mít kolem sebe personál, který nemusela platit ona a jenž pro ni dělal první poslední. Madre de Dio… o jakých nicotnostech to přemýšlí, v tak vážnou chvíli?

Policisté ho ujistili, že nehodu nezavinil jeho řidič. Celou tragickou nehodu způsobil řidič nákladního auta, který v rušném londýnském provozu zpanikařil a špatně odbočil. Křižovatku kvůli tomu projel na červenou, takže nehoda byla nevyhnutelná.

Od neurochirurga se Lorenzo dozvěděl, že Brooke utrpěla velmi závažné zranění hlavy a operaci prý nemusí přežít. Celou noc přecházel po čekárně a přemýšlel o všem, co mu řekli. A také myslel na to, že Brooke měla poraněný obličej. Když ji před operací na chvíli viděl, byla úplně k nepoznání, z čehož byl zděšený, protože nikdy nepotkal ženu, které by na vzhledu záleželo tolik jako jí. Slíbil si, že pro ni najme nejlepší plastické chirurgy. A slíbil si také, že dokud bude naživu, tak se o ni bude starat s takovou péčí, jako by pořád byla jeho milovanou ženou.

Když se dozvěděl, že operaci přežila, začal dýchat volněji. Zatím byla v kómatu a až čas ukáže, jestli se z něj probudí a jaké budou skutečné následky nehody. Tak rozsáhlé zranění hlavy totiž obvykle způsobovalo další komplikace. A vyčerpaný chirurg ho varoval, že i kdyby se uzdravila, mohla by být v některých věcech jiná. Navíc prý bude trvat velmi dlouho, než se zotaví.

Zdravotní sestra mu předala její osobní věci. Poznal její zásnubní prsten s velkým diamantem, který jí kdysi s takovou láskou navlékal na prsteníček. A rovněž mu předala k němu ladící snubní prsten, který jí dal kdysi u oltáře se stejnou důvěrou a nadějí. Těžce polkl, došlo mu, že se teď může rozloučit se svobodou, na jakou se těšil po rozvodu. Brooke byla pořád ještě jeho manželkou, a on se o ni bude starat a podporovat ji tak dlouho, jak jen to bude nutné. A rozvod se zatím odloží na neurčito. Přinejmenším do doby, než se Brooke zotaví a bude o sobě schopna opět sama rozhodovat.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Můj zapomenutý sňatek.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.