Martin Štrunc

TŘEŠNĚ

Martin Štrunc

TŘEŠNĚ

© Martin Štrunc, 2012

Editor © Josef Pepson Snětivý, 2012

Picture on cover © Martin Štrunc, 2012

Cover & Layout © Nakladatelství ČAS, Alena Laňková, 2012

© Nakladatelství ČAS, 2012

ISBN 978-80-87470-74-9

Obsah

Průvodní slovo

Předmluva autora

Narození

I. Utrpení

Prsteny

Válka

Když prší

Lev

Knihovna

Květy ze skla

Závist

Ulpívání

Nenávist

Pýcha

Nevědomost

Skrýš

Za peníze

Pravda a Lež

Co je správné a co je nesprávné

Kdo za něco může

Ostnaté dráty

Ubližování

Minulost, přítomnost a budoucnost

Nejdřív mě vnímej

Hrst rýže

Vztahy

Ve dvou

Prodej

Žárlím

Hranice

Nepotřebujeme tě

Násilí

Kde jste

II. My děti

Děti z ulice

Dětské oběti

Sami od sebe

Když jsme byli děti

Z dospělého dítě a z dítěte dospělý

Duha

Život

Dítě

Svoboda

Jako děti

Zachraňme přírodu

III. Štěstí

Štěstí

Svět plný kouzel a zázraků

Všichni zvlášť a dohromady

Lidskost

Srdce

Kolotoč

Měsíc

Další možnost

Příroda

Naděje

Léčivé peníze

Do náruče

Pomoc

Člověk s lidmi

Listonoš

Mysl

Láska

Potřebujeme se

Beruška

Nebe

Veškeré úsilí

Pohlednice

Narozeniny

Soulad

Opravdová láska

Prostě být

Pohádka

Příběh svítání

Soucit

Krásná splnitelná lež

IV. Rovnováha

Všechno dobré co tady není i zlé

Rovnováha nerovnováha

Nikdo se nikam nedostane sám

Houpačka

V. Smrt

Pouť

Představení

Co je na začátku?

Co je na konci?

Mrtvoly

Smrt jako děs

Sranda

Bez věření

Ó smrti

Vem si mě sebou

Poslední rozloučení

Až tady nebudeš

Převozník

VI. Pro co se rozhodnem

Zastřelit nebo se změnit

My dva

Sebelítost

Vyhraná válka

Zničme přírodu

Mateřídouška

Vítr snad

Třešňový strom

Třešně

Čas na rozmyšlenou

Domluva

Poděkování

O autorovi:

Průvodní slovo

Vše, co je, už bylo, život člověčí je stále stejně barevný jako dřív, mnohobarvý, barevný bezohledně i láskyplně, bolestně i s nevýslovnou něhou, jistota nejistoty současného světa i života v něm často přebíjí kymácející se bolestnou jistotu existence čehosi základního, říkej tomu láska, víra, nebo jak si jen přeješ…

Apoziopoeze nevyřčených pocitů jako by ti snad dokonce chvílemi znemožňovala myslet a vrhat proti vysoké zdi papíru vroucí slova tvého nitra (proč vlastně?!), ale snad ne ještě cítit, pociťovat a prociťovat zdejší pozemskou realitu, která stále ještě působí – i přes všechny nánosy kalu – svými skrytými půvaby, svou dojímavou i povzbuzující krásou…

Ano, JE…, EXISTUJE…, zrodila se tu ona síla a nezničitelná energie (už jsi ji našel! měls ji přece vždycky v sobě!), která ti pomohla a vždycky pomůže překonávat vše méně radostné kolem, už také víš, že jsi SÁM, že teď už se umíš spolehnout sám na sebe. Pomoc už odnikud nečekáš, tam, odkud jsi ji snad bláhově a snivě očekával někdy dřív, jsi ji nenašel…

Svá zelená diluviální zklamání jsi ale nahradil radostí z nálezů pevných tvarů (stav blaženosti se jistě dostaví později), tak pevných, že se časem stanou nerozbitnými. Uchopil jsi další střípek věčnosti, stáváš se stále bohatším svým vlastním životem i dary svých veršů a dobře už také víš, že i to je zázrak…

Petr Holman

Předmluva autora

ČTI MNE

Když už jste se dostali až sem, byla by škoda, abyste zbytečně ztráceli čas. Předmluvy se sice málokdy čtou, ale tahle by Vám mohla ušetřit mnohem více stran, protože po jejím přečtení byste třeba už tu sbírku ani číst nemuseli. Pokud si však z tohoto díla chcete odnést jen své vlastní dojmy, v žádném případě předmluvu nečtěte, protože tato předmluva popisuje to, o čem si autor, tedy já, přeje, aby tato sbírka byla. Dám Vám tedy ještě jednu větu na rozmyšlenou, abyste se mohli rozhodnout, jestli si tuto předmluvu přečtete, nebo ne. A pozor, právě tohle je ta věta. Ne, lžu, až tahle. Tato sbírka by měla být hlavně o nás a o naší mysli, o jejích projevech a o jejím způsobu chápání bytí. Jestli bude někdy dokončená, nebo ne, nevím, protože si myslím, že každý k ní má co dopsat.

Sbírku zahajují básně věnující se jednotlivým druhům utrpení a strastí i nepříjemných pocitů, které každý nebo téměř každý (ne, opravdu každý, to jen, aby se neřeklo, sem píšu „téměř každý“) v životě prožívá. Poté následuje vyhrocení těchto druhů utrpení v podobě básně Děti z ulice, kde by na nás všechny, včetně mě, měla plně dopadnout tíha všech popsaných strastí. Zároveň je však v této básni stejně důležitá, ne-li důležitější, souběžná myšlenka v podobě toho, že všichni jsme stejní a všichni máme své problémy a stejně tak, že všichni potřebujeme pomoc od ostatních, a proto jsme si rovni. Po těchto sděleních by se před námi mohla objevit určitá míra nejistoty nebo pochyb a nejrůznější, ať už souhlasné, nesouhlasné nebo úplně odlišné názory. Ty se bude následně snažit potvrdit, rozptýlit nebo ujasnit bližší popis jednotlivých úskalí, která nás mohou potkat na cestě vedoucí k pochopení tématu dětí.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Třešně.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.