PRÁVO PRAKTICKY

ADVOKÁT A JEHO KLIENT

Daniela Kovářová

Vzor citace:

KOVÁŘOVÁ, D. Advokát a jeho klient. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2021, 276 s.

© JUDr. Daniela Kovářová, 2021

ISBN 978-80-7676-105-6 (brož.)

ISBN 978-80-7676-106-3 (e-pub)

ISBN 978-80-7676-107-0 (mobi)

www.wolterskluwer.cz

Nedělejte si iluze. Dělejte si poznámky.

O AUTORCE

JUDr. Daniela Kovářová

(narozena 17. 11. 1964 v Ostravě)

Advokátka, prezidentka Unie rodinných advokátů, předsedkyně redakční rady odborného časopisu Rodinné listy, spisovatelka a bývalá ministryně spravedlnosti (2009–2010).

Po absolvování Právnické fakulty Univerzity Jana Evangelisty Purkyně v Brně (dnes Masarykova univerzita) složila advokátní zkoušky a od roku 1990 provozovala advokátní praxi v Plzni, zaměřenou na rodinné právo, trestní právo a smluvní agendu. Od roku 1997 se začala angažovat v orgánech České advokátní komory, v sekci pro advokátní tarif a v představenstvu ČAK. V letech 2005 až 2008 působila jako vedoucí odboru výchovy a vzdělávání ČAK. V letech 2008 až 2010 byla ředitelkou Justiční akademie, vzdělávací instituce pro soudce, státní zástupce a další zaměstnance justice. Od května 2009 do července 2010 byla ministryní spravedlnosti v úřednické vládě Jana Fischera a po část tohoto období také předsedkyní Legislativní rady vlády. V březnu 2010 otevřela v Praze advokátní kancelář specializovanou na právo rodiny. V roce 2011 spoluzaložila s JUDr. Karlem Havlíčkem (Havlíček Brain Team, nyní Stálá konference českého práva) odborný časopis Rodinné listy, v čele jehož redakční rady stojí dodnes. Počátkem roku 2018 založila Unii rodinných advokátů a stala se její první prezidentkou. Je držitelkou ocenění Právník roku 2016 pro obor rodinné právo.

Přednáší problematiku etiky, advokátního tarifu, práva rodiny a dědického práva. V letech 2011 až 2018 vyučovala právo na Vysoké škole mezinárodních a veřejných vztahů v Praze, nyní pedagogicky působí na ČAK a v Ústavu práva a právní vědy. Vede také kurzy a semináře pro laickou veřejnost, neboť za svůj životní úkol považuje popularizaci práva, zejména rodinného, a mimosoudních forem řešení rodinných sporů. Je zkušební komisařkou pro advokátní zkoušky a zkoušky z mediace a úzce spolupracuje s Českou advokátní komorou v oblasti dalšího vzdělávání advokátů a v projektu Advokáti do škol.

Publikuje odborné články z právní problematiky, komentáře a fejetony v odborných periodicích a v denním tisku. Je autorkou stovky odborných článků a publikací Abeceda rodinného práva, Rodina a výživné, Vyživovací povinnost po rekodifikaci a Dědění podle nového občanského zákoníku. Spoluautorsky přispěla do knihy Tajemství v českém právním řádu, Rétorika nejen pro právníky nebo Vzory podání a smluv s vysvětlivkami. Je spoluautorkou komentářů Občanské soudní řízení. Soudcovský komentář. Kniha III. Zvláštní řízení soudní, Odměna advokáta (advokátní tarif – komentář), Zákon o advokacii a stavovské předpisy a Etický kodex. Vydala sedmnáct beletristických knih (povídky, detektivky, humoristická literatura).

Daniela Kovářová je vdaná a s manželem, dvěma dospělými dětmi a psy žije ve Štěnovicích u Plzně.

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK

Zkratky právních předpisů

advokátní tarif

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 177/1996 Sb., o odměnách advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb (advokátní tarif)

etický kodex

usnesení představenstva České advokátní komory č. 1/1997 Věstníku, kterým se stanoví pravidla profesionální etiky a pravidla soutěže advokátů České republiky

kárný řád

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 244/1996 Sb., kterou se podle zákona č. 85/1996 Sb., o advokacii, stanoví kárný řád (advokátní kárný řád)

Listina

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

občanský zákoník / obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

trestní zákon / tr. zákon

zákon č. 140/1961 Sb., trestní zákon

trestní zákoník / tr. zákoník

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

Úmluva o právech dítěte

sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí č. 104/1991 Sb., o Úmluvě o právech dítěte

Ostatní zkratky

ČAK/Komora Česká advokátní komora

DPH daň z přidané hodnoty

ESLP Evropský soud pro lidská práva

SJM společné jmění manželů

MÍSTO PŘEDMLUVY

Má vzácná kolegyně zde přichází se svou další publikací – tentokrát určenou „nejen pro mladé advokáty“. Požádala mne o pár slov místo předmluvy, aniž by tušila, na jakou strunu v mém případě udeří. Mé vlastní působení v mnoha právnických profesích (soudní auskultant – tzv. soudní čekatel, kantor na fakultě, podnikový právník, advokát, šéf vládní legislativy, soudce Ústavního soudu) mne mnohokrát postavilo před jednu zásadní otázku, spojenou výlučně s profesí advokáta. Když jsem byl po srpnové okupaci z roku 1968 vyhazován z fakulty, zcela přirozeně jsem usiloval o možnost stát se advokátem – v právnických povoláních tehdy šlo o nejsvobodnější profesi –, avšak tehdejší vedení advokacie se bálo mne do svých řad přijmout. Advokátem jsem se tak stal – byť nakrátko – až v roce 1992.

A teď k té mé „zásadní otázce“ – smí nebo může advokát při výkonu své profese (ať již jako obhájce ve věcech trestních anebo zástupce ve věcech civilních a ostatních) lhát? Nebo je dokonce v zájmu svého klienta lhát povinen? Je povinen mlčet, když lže jeho klient? Kde jsou hranice etiky v případě advokáta? Kam až sahá povinnost loajality vůči klientovi? V dobách totalitního režimu a přinejmenším v trestněprávní oblasti byla lež i z úst advokáta patrně přirozenou povinností. A co dnes?

Nevím, zda se čtenáři této knihy dozví jasnou odpověď na tuto otázku. Na přelomu let 2020–2021 jsme byli svědky usilování prezidenta USA Trumpa o znovuzvolení na druhé funkční období a sledovali jsme, jak obklopen kohortou advokátů včetně starosty New Yorku Rudyho Giulianiho (též advokáta), šíří – dle názoru velké části masových médií – napříč sociálními sítěmi jednu lež za druhou. V politice se lež, anebo polopravda, stala téměř pravidlem, ale výkon advokáta – byť zpravidla na jedné soupeřící straně – musí mít nezpochybnitelné etické mantinely. Doufám, že je čtenář nalezne i v této publikaci.

Pavel Rychetský

NAMÍSTO ÚVODU A PODĚKOVÁNÍ

Pocházím z Ostravy, kde jsem se narodila dvěma praktickým lékařům. Mezi svými předky nemám žádného právníka, ale vždycky jsem milovala detektivky a od dětství jsem si přála být herečkou, vyšetřovatelkou vražd nebo Perry Masonem – prohnaným právníkem a literární postavou z detektivek amerického spisovatele Erlea Stanleyho Gardnera. Tehdy jsem ještě netušila, že v mém životě se všechny sny spojí v jediné profesi, kterou vykonávám od roku 1987.

S praktickou advokacií jsem se poprvé setkala v létě roku 1985. Ukončila jsem tehdy druhý ročník Právnické fakulty Univerzity Jana Evangelisty Purkyně v Brně (dnes Masarykovy univerzity) a rozhodovala se, kam nastoupím na povinnou měsíční praxi. Mohla jsem volit mezi advokacií, státním notářstvím, prokuraturou a soudem. S pomyšlením na Perryho Masona jsem si zvolila advokacii. Žádného advokáta v Ostravě ani nikde jinde jsem neznala, proto jsem si v telefonním seznamu našla sídlo místní advokátní poradny a jedno letní pondělí jsem zaklepala na první dveře a advokátovi, který za nimi seděl, jsem se nabídla jako praktikantka. Advokacie mě od prvního okamžiku okouzlila, protože jsem v ní našla vše, o čem jsem snila. Právo a spravedlnost, svobodu a volnost, lidské příběhy se šťastným i smutným koncem a malé herecké etudy v soudních síních. Proto jsem si toto povolání vybrala i po skončení školy, odešla kvůli němu z Ostravy do západních Čech a věnuji se mu už více než tři desetiletí.

Ostravský advokát, u něhož jsem v roce 1985 vykonávala studentskou praxi, byl JUDr. Vladimír Jirousek. Tehdy jsem nemohla tušit, že se s ním setkám o čtrnáct let později v představenstvu České advokátní komory, že s ním budu spolupracovat na ČAK v jeho prvním funkčním období a že se na ČAK znovu vrátím v roce 2017 po jeho znovuzvolení předsedou ČAK. S ním jsem během oněch let vedla nejvíce debat o vztahu mezi advokátem a klientem. Dalším mým všetečným dotazům pak musel odolávat můj první školitel, klatovský advokát JUDr. Ladislav Liška, a jeho plzeňští pokračovatelé JUDr. Jiří Marek a JUDr. Petr Poledne. Z mých školitelů a vzorů se postupem času stali přátelé, kolegové a spolupracovníci, snad proto, že jsem s nimi pokračovala v debatách o advokacii.

Vztah mezi klientem a advokátem mě zajímal od začátku mé advokátní praxe. Od roku 1997 se věnuji advokátní odměně a soudní i kárná judikatura spolu s tisícovkou advokátních dotazů mě v průběhu oněch let přivedly k psaní komentářů advokátních předpisů. Od komentáře advokátního tarifu v roce 1999 přes komentář zákona o advokacii (2007) jsem spolu s kolegy dospěla ke komentáři etického kodexu, který jsem v roce 2019 napsala s JUDr. Tomášem Sokolem. V té době jsem si začala uvědomovat, že advokacii chybí monograficky zpracovaná literatura mapující vztah mezi advokátem a klientem. Mé úvahy našly realizaci v Unii rodinných advokátů, kterou jsem s kolegy – rodinnými advokáty – založila počátkem roku 2018. V debatách s advokáty z představenstva ČAK a dalších orgánů ČAK jsem si stále jasněji uvědomovala, že vedle pozitivních právních norem a advokátního práva existuje obrovská a nepříliš probádaná oblast vztahů, změn, emocí, vývoje, dopadů a vzájemného ovlivňování advokáta a klienta. Proto jsem se rozhodla se podrobně věnovat právě této oblasti, která má zásadní vliv na poskytování právních služeb, a dokonce i na výsledek klientských sporů.

PODĚKOVÁNÍ

V průběhu posledních dvaceti let jsem vedla intenzivní rozhovory s řadou dalších moudrých a zkušených osobností z řad advokacie a justice, které mě velmi obohatily a bez jejichž pohledu na věc by tato kniha nevznikla. Pokusím se je v abecedním pořadí vyjmenovat s nadějí, že případné opomenutí některého jména mi bude velkoryse odpuštěno, tím spíš, že některým z nich již nemohu poděkovat osobně: JUDr. Ing. Stanislav Balík, Mgr. Kamil Blažek, JUDr. Jan Brož, JUDr. Karel Brückler, JUDr. Marie Cilínková, JUDr. Jiří Císař, JUDr. Vladimír Císař, JUDr. Petr Čáp, JUDr. Karel Čermák, JUDr. Martina Doležalová, JUDr. Antonín Fürst, JUDr. Marek Görges, JUDr. Karel Havlíček, JUDr. Milan Hoke, JUDr. Miloš Holub, Ph.D., JUDr. Alena Horčicová, PhDr. Iva Chaloupková, JUDr. Eva Indruchová, Mgr. Kryštof Janek, JUDr. Johan Justoň, doc. JUDr. Jan Kocina, JUDr. Věra Krčmová, Mgr. Miroslav Krutina, JUDr. Ladislav Krym, JUDr. Tomáš Lichovník, JUDr. Jan Luhan, JUDr. Radomil Macek, JUDr. Jaroslava Macková, JUDr. Martin Maisner, Ph.D., JUDr. Anna Márová, LL.M., JUDr. Radim Miketa, JUDr. Jan Mikš, JUDr. Antonín Mokrý st., JUDr. Antonín Mokrý ml., JUDr. Petr Mrázek, JUDr. Jan Nádravský, JUDr. Robert Němec, LL.M., JUDr. IcLic. Ronald Němec, Ph.D., JUDr. Marek Nespala, JUDr. Monika Novotná, JUDr. Jiří Nykodým, JUDr. Erik Orlet, JUDr. Vladimír Papež, JUDr. Petr Poledník, JUDr. Roman Premus, JUDr. Ludvík Rösch, JUDr. Bohuslav Sedlatý, JUDr. Irena Schejbalová, JUDr. František Smejkal, JUDr. Jan Syka, JUDr. Karel Šetek, JUDr. Julie Šindelářová, JUDr. Hana Tichá, JUDr. Petr Toman, Mgr. Lukáš Trojan, JUDr. David Uhlíř, JUDr. Eva Vaňková, Ph.D., JUDr. František Vavroch, JUDr. Lenka Vidovičová, JUDr. Václav Vlk, JUDr. Jaroslav Vovsík, Mgr. Petra Vrábliková, JUDr. Jiří Všetečka, JUDr. Martin Vychopeň, Mgr. Renata Wachtlová, JUDr. Jana Wurstová, JUDr. Michal Žižlavský.

Tato kniha by však nemohla vzniknout bez spolupráce dalších profesí, pro advokacii poměrně nových a v minulosti nepříliš používaných. Ukazuje se totiž, že poskytovat právní služby nelze bez pomoci psychologie, terapie, vyjednávání, mediace a mnoha souvisejících oborů a odvětví. Úspěšný advokát musí vedle perfektní znalosti práva a advokátních dovedností být i psychologem a čtenářem i léčitelem lidských duší. Některý advokát má pro tuto přidanou hodnotu talent od pánaboha, jiný se musí poučit vlastními chybami, naslouchat, číst, absolvovat speciální kurzy nebo vést hodinové debaty s jinými, na slovo povolanými odborníky. Čtyři sudičky, které jsem si pro debaty nad touto knihou vybrala, se brání oslovení spoluautoři, nicméně já je za autory následujících statí také považuji. Velmi těmto odborníkům děkuji za ochotu, pomoc, spolupráci a trpělivost, s níž odpovídali na mé dotazy, hráli klientské hry, vymýšleli speciální terminologii a korigovali mé omyly a špatné pochopení. Jsou jimi psychologové PhDr. Oswald Schorm a Mgr. et Mgr. Pavel Rataj a zejména terapeutky Mgr. Kamila Bobysudová a MUDr. Iva Beckerová, které můj rukopis četly, mluvily se mnou o něm a podstatnými radami a připomínkami do něj přispěly. Bez vás, přátelé, by tato kniha vůbec nevznikla. Věřím, že mi odpustíte psychologické nepřesnosti, jichž jsem se v této knize dopustila a které jsou jen a jen mé, nikoliv vaše. Můj vděk za vojenskostrategická doporučení patří mému muži Ing. Martinu Kovářovi, mému synu Janu Kovářovi a odborníkovi na zbraně Ing. Janu Balcarovi.

PRO KOHO JE TATO KNIHA A JAK S NÍ PRACOVAT

Tato kniha je určena advokátům a advokátním koncipientům pro poučení, pro inspiraci a k zamyšlení nad profesí, kterou jsme si vybrali a provozujeme ji, jak nejlépe dovedeme. Na mnohé otázky neznám přesné odpovědi a ani netvrdím, že rady a doporučení v ní uvedené jsou jediné možné. Jde o moje osobní zkušenosti a poznatky, rady a doporučení. Úmyslně jsem se vyhýbala mnohým citacím zákona o advokacii a etického kodexu, protože slušní advokáti je dobře znají a ti neslušní mou knihu stejně neotevřou. Navíc publikace obsahuje řadu odkazů a poznámek pod čarou.

Tato publikace možná mapuje vztah advokáta a klienta jako první, ale mnozí kolegové o něm již napsali řadu článků nebo se ho dotkli ve svých úvahách. Sama řadu let na stránkách odborných časopisů Bulletin advokacie a Rodinné listy či na serveru Info.cz nebo v Advokátním deníku uveřejňuji své názory, které se jednotlivými instituty vztahu mezi advokátem a klientem zabývají. Mnohé debaty jsem vedla s kolegy na seminářích a školeních. Další desítky dotazů jste mi během mé práce pro ČAK poslali e-mailem nebo položili telefonicky. Pozorný čtenář si nejspíš uvědomí, že některé mé úvahy a myšlenky už někde slyšel nebo četl. Možná mu v bezesných nocích nad klientskými problémy probleskovaly hlavou a není vyloučeno, že mě mnozí z vás inspirovali. Proto jsem si jako metodu vybrala dialog s vámi, jako kdybyste seděli proti mně, jako kdybychom si spolu povídali. S důvěrou, že se žádná citlivá otázka nedostane k nepovolaným uším. S nadějí, že i na skryté otázky je třeba dostat odpovědi. A pokud vás moje otázky netrápí – nic si z toho nedělejte. Není vyloučeno, že časem si je začnete pokládat a budete na ně hledat odpovědi. Děkuji vám za spolupráci a mé poděkování patří také České advokátní komoře a nakladatelství Wolters Kluwer.

Moje osobní pohledy a rady jsou doplněny střípky teorie, příklady, schématy, grafy, literaturou a soudní a kárnou judikaturou, doporučeními a otázkami k zamyšlení. Napadly vás další? Dejte vědět. Mnohé jistě zůstalo nevysloveno a nezodpovězeno. Nechť tedy následující stránky slouží jako podněty k debatě.

Zkušení advokáti nejspíš jednotlivé kapitoly jen zběžně přeletí svým unaveným zrakem, protože všechna zjištění, rady i zkušenosti jim budou připadat známé a možná banální. Přála bych si – jako advokátní koncipient v roce 1987 nebo začínající advokát v roce 1990 – mít možnost si tuto knihu přečíst a poučit se. Možná bych se vyvarovala chyb, které jsem za sebou ve své advokátní praxi zanechala. Přeji si, aby následující stránky brzy nalezly oponenty, kteří s nimi povedou polemiku a vášnivě s nimi a se mnou nebudou souhlasit. Jen debata totiž téma vztahu advokáta a klienta posune dál.

Leden 2021

Daniela Kovářová

ČÁST PRVNÍ

ADVOKÁT

„Je lepší reptat na právníky než na to, že nám chybí.“

Nassim Taleb

PROČ JSEM ADVOKÁTEM

Co mě popohání? Proč se ženu dál? Proč pracuji? Kvůli penězům? Protože si vím rady? Mám rád lidi? Chci jim pomáhat? Baví mě to? Jde mi to? Ovládám právo? Anebo nic jiného neumím?

Položili jste si někdy otázku, proč jste si vybrali právě advokacii? Kladu ji na seminářích pro koncipienty a odpovědi bývají rozmanité i rozpačité současně. Stát se advokátem není nic jednoduchého, stojí to spoustu sebeovládání, mnoho let času a námahy se skládáním řady profesních zkoušek. Být advokátem se vám nepřihodí jen tak, bez rozmyslu.

Odpovědi mohou být rozličné a my se za chvíli na ně podrobněji podíváme. Přemýšleli jste někdy o tom, proč právě advokacie? Proč ne školství, zdravotnictví, technika? Někdo možná na střední škole neměl rád matematiku, ale když už jste vystudovali právnickou fakultu, proč jste si zvolili právě advokacii? Někdo nad volbou dlouze přemýšlel, jinému nevyšel jiný plán, pro třetího to byla jistá a pevná volba. Ze zkušeností vím, že někteří z vás budou muset odpověď na mou otázku teprve najít. Zamyslete se a zkuste si odpovědět. Vysvětlím vám, proč je to důležité.

Trocha teorie:

Advokacie patří mezi pomáhající profese, což jsou činnosti zaměřené na pomoc druhým lidem. Do stejné kategorie patří i zdravotnictví, pedagogika, psychologie či sociální práce. Patří sem mj. terénní pracovníci, zdravotní sestry či duchovní. Typickým znakem práce pomáhajících profesí je pracovní zapojení nejen odborných znalostí a dovedností, ale celé osobnosti jednotlivce. Je-li člověk ševcem, vyrábí boty. K práci potřebuje zručnost a dobré ovládnutí řemesla, ševcova osobnost není pro kvalitu bot důležitá ani rozhodující. Ševcův charakter jeho práci neovlivní, snad jen že rychlý švec vyrobí za měsíc více párů bot než švec lelkující. U pomáhajících profesí je to jinak. Naše osobnost je při poskytování právních služeb podstatná a náš výkon je jí zásadně ovlivněn.

Pomáhající profese vedle odborné úrovně a řemesla potřebují ještě empatii, naslouchání a porozumění. Švec do výroby bot nevkládá svou osobnost, zato pomáhající profese se velmi často osobně angažují a jejich charakter bývá i v advokacii naprosto klíčový. Obsahovou náplní advokacie je pomáhat klientům, zaměřujeme se na jejich individuální potřeby, plníme jejich přání, sloužíme jejich prospěchu a snažíme se je učinit šťastnými, nebo alespoň šťastnějšími. Jsme specialisty pro spoluobčany nešťastné, nejisté, nespokojené, zraněné, obávající se, bojující, rozhořčené, dotčené, nespravedlivě obviněné. Někteří naši klienti jsou nešťastní a zranění krátkodobě, u jiných jde o chronický či dlouhodobý stav. V advokacii osobní vklad advokáta sice není hlavním účinkem, tím je poskytování právních služeb, je však ve většině případů také nezastupitelně přítomen a pomáhá klientovi stejně jako účel hlavní.

Pro všechny pomáhající profese platí oborové etické standardy, vyšší riziko syndromu vyhoření, speciální požadavky na strukturu osobnosti a zaměření na individuální potřeby či problémy klientů. Z uvedeného plynou požadavky na osobnost advokáta, kterým se podrobněji budeme věnovat v následující kapitole.

Abychom byli schopni reagovat na zadání klienta, potřebujeme se vyznat sami v sobě. Proto je tak důležité umět si pravdivě odpovědět na otázku uvedenou v nadpise této kapitoly. Milí kolegové, není třeba, abyste odpověď říkali nahlas a někomu druhému. Odpovězte upřímně sami sobě. A společně se podíváme na možné odpovědi.

Proč jsem advokátem?

Odpověď na otázku, proč jste si ze všech povolání (nebo ze všech povolání právnických) vybrali právě advokacii, vám řekne něco o vás samotných. Ukáže vám, jací jste. A jak si řekneme dále, poznání sama sebe je pro advokáta nezbytné kvůli autokorekci, autoregulaci, kvůli hranicím, rizikům a nebezpečím. Takže připraveni na upřímnost? Jdeme na to.

Nabízím vám několik odpovědí. Možná tu svou mezi nimi najdete, není vyloučeno, že vás napadnou jiné. Žádná z nich není dobře nebo špatně. Každá je vaše a je na vás, abyste se s ní naučili pracovat, abyste se z ní dověděli něco o sobě. Nechť vás odpověď vede k přemýšlení. Pochopitelně lze mezi motivacemi nalézt i rozličné temné touhy, nicméně nejčastějšími motivacemi k výběru pomáhající profese jsou touha po moci, naplňování vlastních potřeb a přání léčit.

■ Protože chci pomáhat lidem.

Výborná odpověď, ale současně nebezpečí. Pomoc druhému je kulturním principem, typickým pro člověka. Osobnostní nastavení pomáhat vychází z vrozené dispozice a schopnosti vcítit se do druhého a identifikovat se s ním. Většina normálních a zdravých jedinců je schopna a připravena pomoci svým bližním.[1] Altruisté jsou plni empatie, vyhledávají blízkost jiných lidí a milují a hledají sociální kontakty. Absolvent právnické fakulty, který se rozhodl pro advokacii proto, že ze všech specializovaných právnických povolání nejvíce pomáhá lidem (svým klientům), stojí před největším nebezpečím. Jste-li jím, pak vám hrozí ztráta odstupu, přílišná angažovanost a silná emocionální vazba. Po delší době pak syndrom vyhoření na jedné straně a manipulace od klientů na straně druhé. Věnujte pozornost psychohygieně a relaxaci. Naučte se říkat NE a důsledně si hlídejte hranice. Blíže viz samostatná kapitola.

■ Protože miluju právo a spravedlnost.

Dobrá odpověď, nicméně pozor na nutnost být vždy na straně klienta. Někteří klienti se svými požadavky nebudou v právu, někdy si budete uvědomovat, že spravedlnost by měla dát za pravdu druhé straně. Hrozí vám znechucení, odpor ke klientům, ztráta motivace k práci, deziluze. Nezapomeňte, že advokát musí být nezávislý, a to i ve vztahu k vlastnímu klientovi. Naučte se udržovat odstup, mějte na paměti, že právo musíte dodržovat i vy sami.

■ Protože chci lidem radit a říkat jim, co mají dělat.

Upřímná odpověď skrývající v sobě touhu po moci, po ovládání, po poslušnosti, po pocitu nadřazenosti. Advokát má být sebevědomý a měl by si v každé situaci vědět rady, klientovi má poskytovat jasné rady a čitelná a realizovatelná doporučení. Pýcha však vede ke ztrátě kritičnosti a sebekontroly, přehnané sebevědomí je pak schopno potlačit zpětnou vazbu a vyvolat povýšené jednání s klienty či snahu jimi manipulovat, aby poslouchali vaše doporučení. Pokud naopak klient neuposlechne vašich rad, vyvolá to ve vás negativní emoce a frustraci.

■ Protože si chci advokacií vydělat velké peníze.

Častá odpověď a motivace části advokacie, která je však obtížně dosažitelná. Jen malá vrstva našich kolegů dokáže advokacií vydělat skutečně velké peníze, příjem průměrného advokáta je napříč republikou nižší než příjem průměrného soudce. Kdo má tyto ambice, musí zvýšit svou cenu na advokátním trhu, najít mezeru nebo získat přidanou hodnotu (třeba zvláštní specializací či znalostí cizího jazyka nebo cizího práva). Finanční motivace vede k závislosti na klientovi, k neetickému či protiprávnímu jednání a k ochotě přehlížet klientovo protiprávní jednání či jeho překračování hranic. Hrozí vám také přetížení a ztráta rodinného života, protože vidina finanční odměny působí ztrátu zábran a rozpad soukromí. Blíže viz také zvláštní kapitola v závěrečné části knihy.

Jsou-li finance vaší motivací, proč vykonáváte advokacii, mějte na paměti jedno velké nebezpečí. Velké finance se obvykle pojí s velkými výkony, jež někdy doprovází necitlivost k okolí a přílišné zaměření na sebe a dosažení výkonu (finančního profitu), na rozdíl od vnímání potřeb ostatních, ba dokonce i klientů.

■ Protože mě baví divadlo v soudní síni.

Exhibicionismus je nedílnou součástí advokátní profese a jsou k němu náchylní zejména advokáti s litispendenční praxí. Extrovertně založení advokáti jsou pro své klienty požehnáním, protože plamenný zápal a velké herecké etudy jsou jedním z důvodů, proč nás klienti vyhledávají. Dejte však pozor na překročení etických hranic a hranic profese, abyste pro samé hraní divadelních rolí neztratili právní souvislosti. Dlouhodobé divadlo je také fyzicky i psychicky únavné, proto dbejte na psychohygienu a věnujte stejnou pozornost rodinnému životu jako pracovnímu.

■ Protože rodiče mají advokátní praxi a já ji po nich zdědím.

Střízlivá odpověď poslušného dítěte, která naznačuje malou kreativitu a větší poslušnost. Poslušný advokát je možná ideálním zaměstnancem, z pohledu klientského však neskýtá příliš velkou perspektivu. Vidinu jistoty je proto dobré vyvážit častými konzultacemi s kolegy, zejména v případech, kdy se vám klientova situace bude zdát bezvýchodná a právně neřešitelná. Pokud časem nepřeváží jiné důvody pro výkon advokacie, hrozí riziko únavy a syndromu vyhoření. V takovém případě doporučuji pracovní přestávku a praxi v jiném právnickém odvětví. Není vyloučeno, že časem stejně advokacii opustíte.

Osobní pohled:

Advokáti možná nejsou typickou pomáhající profesí. Možná někdy celou duši do svého případu nevkládají. Možná existují advokáti, kteří pracují jen za peníze. Ale měli by být výjimkou. A vždycky by měli ctít profesionální linku a kvůli odměně ji nesmí překročit.

Doporučení:

Našli jste se? Trefila jsem se do vaší motivace? Anebo máte úplně jinou?

Přemýšlejte o ní a zkuste pochopit, jak vás ovlivňuje a co vám způsobuje. A nebojte se. Každá motivace je v pořádku, protože je vaše. Přináší vám špatné, ale i dobré věci.

Nevíte, proč jste si vybrali advokacii? Nic se neděje. Třeba jste ještě neměli příležitost se zastavit a tuto otázku si položit.

Přemýšlejte. Určitě vás dříve či později něco napadne.

Otázky k zamyšlení:

Vybrali jste si správně?

Je advokacie pro vás to pravé?

Proč se jí chcete věnovat?

Položili jste si už tuto otázku?

Existují dobré a špatné důvody pro výkon advokacie?

Shrnutí: Víte, proč jste si vybrali advokacii? Vaše motivace vás vede jinými cestami než motivace vašich kolegů, což se může někdy jevit jako výhoda a jindy jako nevýhoda. Přemýšlejte o tom, snažte se uvědomit si a popsat klady a zápory, rizika a nebezpečí a vyhnout se jim či je minimalizovat. Stále ještě nevíte, proč jste v advokacii? Neklesejte na mysli. Přečtěte si knihy, které se této problematice věnují.

Literatura:

GÉRINGOVÁ, J. Pomáhající profese. Praha: Aleš Čeněk, 2011.

JANKOVSKÝ, J. Etika pro pomáhající profese. Praha: Portál, 2018.

KOPŘIVA, K. Lidský vztah jako součást profese. Praha: Portál, 2016.

SCHMIDBAUER, W. Syndrom pomocníka – podněty pro duševní hygienu v pomáhajících profesích. Praha: Portál, 2008.

[1] Viz GÉRINGOVÁ, J. Pomáhající profese. Praha: Aleš Čeněk, 2011, s. 18.

MOJE SILNÉ A SLABÉ STRÁNKY

Proč za mnou klient přišel? Protože jsem krásná? Chytrý? Protože neprohrávám? Umím naslouchat? Anebo protože mám největší reklamu? Co se mým klientům na mně vlastně líbí? Dravost? Empatie? Moje kancelář?

Máme-li pomáhat jiným, musíme jiným porozumět. Ale abychom naše klienty pochopili, je nejprve zapotřebí vyznat se v sobě samém a vědět, jací jsme. Proč vykonáváme advokacii, už jsme si v úvodní kapitole ukázali. Nyní přistoupíme ke složitější otázce: totiž jací jsme a co tvoří naši osobnost. Součástí poznání našeho nitra a naší duše je povědomí o našich silných stránkách, které můžeme v advokacii využít, ale i slabých stránkách, jež můžeme vylepšovat, nebo si na ně přinejmenším dát pozor a pracovat s nimi, aby nás neovládly.

Osobnost advokáta má zásadní vliv na poskytování právních služeb, i když s tímto závěrem se zatím v advokacii příliš nepracuje.

Osobnostní typy advokátů

Psychologické vědy nabízejí řadu různých dělení osobností a o většině typologií už jste nejspíš něco zaslechli. Pro svou publikaci jsem si vybrala typologii GPOP[2], která pracuje se čtyřmi charakteristikami, jež mají vždy dvě pólové polohy, byť pochopitelně vedle poloh hraničních existují i škály méně vyhraněných charakteristik. Výhodou této typologie je rychlé poznání a zatřídění do dané kategorie, nevýhodou naopak míra zjednodušení bez zřetele k jedinečnosti osob.[3]

Trocha teorie:

Níže uvádím základní a velmi zjednodušené charakteristiky. Čtenář může při čtení přemýšlet, která charakteristika je mu nejbližší:

a) Introverze – extraverze. Pro introverta bude jednání s klienty a vystupování před soudem složitější, naopak mu bude bližší studium podkladů, zpracování rešerší, smluv, právních rozborů apod. Naopak extrovertního advokáta bude komunikace s klienty i veřejné vystupování nabíjet.

b) Intuice – orientace na smyslové ověřování. Intuitivní advokát bude více pracovat s momentálním a situačním rozpoložením klienta, protistrany či soudu, a nakonec i sebe sama, bude se méně písemně připravovat a více bude improvizovat, zatímco advokát preferující ověřování bude více používat své dosavadní zkušenosti a dovednosti, bude věnovat více času přípravě podkladů a studiu judikatury.

c) Zpracování informací pocitově – myšlenkově. Myšlenkově založený advokát bude více s odstupem teoretizovat, zatímco pocitový bude více vnímat své naladění a atmosféru klientů, protistrany, jejích právních zástupců, soudů apod.

d) Orientace na uspořádanost – orientace na možnosti. Advokát založený výsledkově bude uspokojen, pokud splní vlastní plán a maximálně využije pečlivě provedenou přípravu, zatímco druhý typ advokáta bude více improvizovat a bude se zaměřovat na okamžiky tady a teď a čekat, co zajímavého se vyskytne. Jednotlivce s převahou uspořádanosti vystihují charakteristiky „napřed povinnost, potom zábava“, rádi rozhodují, vyžadují pořádek i od druhých, dělají si seznamy toho, co je třeba udělat a zařídit, plánují, mají rádi pořádek a libují si v něm, rádi udělají věci pořádně a dokončují záležitosti do konce. Pro takového advokáta je samozřejmé připravit si pro každý den podrobný plán a nečiní mu problém ho dodržet. Jednotlivce s převahou možností naopak vystihuje přístup, dle něhož práce může být zábava, rád zkouší nové věci, plán mívá minimální, uspořádanost ho nebaví, pozornost věnuje mnoha věcem zároveň, místo plánování raději počká, co se stane (vnímá možnosti), často mění téma rozhovoru, přeskakuje z jednoho tématu na druhé, nemá rád nic příliš přesně daného.

Výše uvedená typologie není dobrá ani špatná a je každému z nás vrozená, výchovou ji moc nezměníme. Každý typ člověka přemýšlí jinak, používá jiné nástroje, pomáhají mu jiné cesty. Na druhé straně uvědomění si vlastních typologických možností každého z nás učí vnímat chybějící protipól, abychom se stali celistvou osobností.

V mládí se svým osobnostním předurčením často bojujeme a snažíme se je překonat. Moudřejší je však poznat sám sebe, uvědomit si své silné i slabé stránky, podřídit se jim, v životě vybírat úkoly a zadání, jež ladí s naším uspořádáním. Pokud tak advokát činí, stojí ho to méně energie a námahy a advokacie mu pak přináší radost a uspokojení. Advokát, který postupuje v rozporu se svou osobnostní výbavou, riskuje neúspěch, nespokojenost, syndrom vyhoření, depresi a další negativa.

Různá činnost pro různé osobnosti

V advokacii není jediná cesta, po které se dá kráčet. Můžete se každý den stýkat s klienty a doprovázet je k soudu. Anebo můžete strávit celý pracovní život v kanceláři mezi knihami, z nichž budete studovat. Můžete sedět za počítačem, shánět podklady a informace. Nebo se pohybovat venku, mezi lidmi, na výslechu u Policie ČR, na úřadech. Anebo budete sedět v klidu ve své lenošce a přemýšlet, vymýšlet složité právní konstrukce, malovat schémata a nacházet řešení.

Advokacie je mnoholičná a uplatní se v ní různé typy osobností. Důležité je, abyste si pokud možno vybrali takový způsob výkonu advokacie, který odpovídá vašemu osobnostnímu vybavení. Kdo je extrovert a miluje lidi, ten bude nešťastný, přinutíte-li ho celý den sedět u počítače. Komu jsou naopak odporné lidské příběhy a emoce klientů, uvítá, pokud ho necháte za dveřmi, v klidu a o samotě. Extroverti milují zastupování u soudu, ale nemusí být tak pečliví, jak je potřeba pro složité smlouvy nebo mnohastránková podání.

Lidé jsou jen výjimečně univerzální. V mládí se můžete pokusit své slabosti překonat, učit se a zlepšovat. Ve středním věku zjistíte, že je výhodnější rozvíjet své silné stránky. Nejdůležitější je objevit je co nejdřív.

Nevíte jak? Neznáte je? Ptejte se svého okolí, svých kolegů, svého školitele. Poradí vám, kterým směrem upřít své snažení. Víte, že se rádi posloucháte? Umístěte ve své kanceláři na viditelné místo hodiny a hlídejte čas svých vyjádření. Máte příliš povýšenecký postoj ke klientovi? Pracujte na sobě, cíleně vyhledávejte supervizi. Jste přehnaně úzkostlivý z obavy, že nestihnete soudní či jiné lhůty, že do podání za klienta nenapíšete všechny argumenty? Vyhledejte terapii a začněte si zvyšovat sebevědomí. Máte zbytnělé ego, které vyžaduje odměny, pochvaly a uznání? Navažte láskyplné vztahy se svými nejbližšími.

Jste-li racionální typ, je v pořádku, pracujete-li s podklady, s učebnicemi, s radami a doporučeními, učíte se formulovat a správně argumentovat. Jste-li intuitivní typ, je správné, studujete-li méně a spíše se spolehnete na instinkt, intuici a šestý smysl, který vám naznačí, jak v konkrétním případě reagovat a na co se zeptat.

Moc

Jak tato knížka opakovaně zdůrazňuje, advokát a klient nejsou rovnocenní. Klient je vždy v jistém smyslu bezmocný, proto vyhledává advokáta. Naopak advokát je tím, kdo je nestranný, kdo ví, kdo si ví rady, proto má moc. Klienti často vyhledávají advokáty právě proto, že se cítí bezmocní. Advokát si musí v právních věcech vědět rady, i kdyby měl tuto svou odbornou erudici předstírat. Neví-li, má vědět, kde najde odpovědi, popř. má znát zkušené advokáty, s nimiž se může poradit.

Nástrojem advokátovy moci nad klientem je pomoc, kterou advokát klientovi poskytuje. Uvnitř tohoto rozložení sil bublá velké nebezpečí advokátovy nadřazenosti: totiž zneužití moci, resp. bezmoci klienta. Na jedné straně nebezpečné škály stojí manipulace advokáta klientem a klienta advokátem, na druhé podceňování klienta, obvykle v přesvědčení, že si všechny problémy plynoucí ze svého postavení klient způsobil sám.

Někteří advokáti se riziku těchto dvou krajností postaví a přetaví je v partnerský přístup. Ten je v jiných pomáhajících profesích (v medicíně nebo v pedagogice) považován za ideální, v advokacii jsme teprve na začátku teoretických diskusí, proto se v tuto chvíli zdržím hodnocení. Značné riziko však také představuje postoj, který můžeme nazvat Brouk Pytlík[4]. Takový advokát je po druhé klientově větě přesvědčen, že přesně ví, s jakým problémem za ním klient přišel, skočí mu do řeči a vychrlí jednoznačný závěr a jednoduché rady, jak pomoci.

Pokud je totiž někdo pevně přesvědčen, že jeho úkolem na tomto světě je konat dobro, propadne sebeklamu a jeho duši ovládne stín, jenž působí na advokáta i klienta destruktivně. Proměnu u takových advokátů v plném světle ramp můžeme pozorovat, pokud se z advokáta stane klient, vyhledá naši právní pomoc a požaduje, abychom ho (např. v jemu neznámém oboru práva) zastupovali či mu pomohli. Takoví advokáti jsou pak přehnaně aktivní nebo naopak navýsost úzkostliví a odmítající jakoukoliv funkční pomoc.

Lidé opilí mocí trpí nedostatečností v mezilidských vztazích, nedovedou navázat kontakt s partnerem. Jejich hlava je plně obsazena vedoucí rolí, kterou advokát zaujímá ke svému klientovi.

Kdysi jsem si myslela, že každý průměrný advokát poskytne klientovi stejnou odpověď, podobné rady a podobná doporučení. Dnes si to nemyslím. Zkušený advokát nabyl svých zkušeností jinými zážitky a kauzami než jeho kolega, obsloužil jiné klienty, formovaly ho odlišné zkušenosti a jeho osobnost je jiná. Proto není jedno, k jakému klientovi se advokát dostane. Na první pohled lze zjednodušit, že stejně jako si každá oběť hledá svého vraha, tak si také každý klient hledá svého advokáta. Ale reálně je to složitější, protože ne každý klient obchází několik advokátů. Řada našich klientů je v časové tísni a pak svěří svůj problém prvnímu advokátovi, na jakého narazí. Je otázkou velkého štěstí či značné náhody, že se konkrétní jediný klient (považte, kolik dospělých osob se vyskytuje v naší zemi) obrátí se svým problémem na jednoho konkrétního advokáta. A onen advokát mu poradí a doporučí svou cestu. Jedinečnou a neopakovatelnou.

Jen výjimečně je klient nespokojen a jde jinam, k jinému advokátovi, aby jejich rady a doporučení porovnal. A tak se stane, že jej první advokát, na kterého narazí, zásadně ovlivní a zásadně nasměruje.

Pamatujte na to, milí mladí kolegové. U každého nového klienta si vzpomeňte na moc, kterou disponujete. A nikdy jí nezneužijte.

Osobní pohled:

Každý jsme jiný. Každého z nás ovlivnily jiné události a jiní lidé. Každý z nás má odlišné zkušenosti, i když se všichni věnujeme advokacii. Prohráli i vyhráli jsme jiné bitvy, v práci i v osobním životě. Nejsme a nemůžeme být objektivní. V něco věříme, někoho volíme, něco je nám sympatické a k něčemu inklinujeme. Něco jsme v životě zažili, něco se nám osvědčilo a něco ne. Proto ani naše rady a doporučení nebudou stejné. Někdo dává přednost radikálnímu řešení, jiný konzervativní léčbě. Někdo rád bojuje až za hrob, jiný jde cestou kompromisů. Na počátku nikdy nevím, jak co dopadne a která cesta je pro mého klienta ideální. Neznám ho. Nic o něm nevím. Mohu mu pouze ukazovat možnosti. Vybrat si musí on sám.

Workoholismus

Jak jsem už na těchto stránkách uvedla, advokacie je uchvacující povolání. Nebudete-li se sami hlídat, poskytování právních služeb lehce překročí vyčleněnou osmihodinovou pracovní dobu a zasáhne vám do osobního i rodinného života. Mezi advokáty je mnoho jedinců, kteří jsou náchylní k workoholismu, a nutno přiznat, že propadnout mu je poměrně jednoduché. Je lákavé vyhovět volání dalších klientů, abychom jim pomohli. Uspokojuje to naši vnitřní touhu po moci a poskytnutí pomoci druhému, která je v lidstvu evolučně přítomna. Uspokojuje to naši touhu pracovat plně a dobře, vyšší pracovní aktivita s sebou navíc přímo úměrně nese vyšší finanční ohodnocení. Na první pohled se skoro zdá, že proti workoholismu v advokacii nelze nic namítnout. Daní je však vyhoření, fyzické a psychické obtíže, nemoci a následně neschopnost pokračovat v práci.

Kdo má zájem advokacii vykonávat hodně dlouho, ba dokonce celý život, musí si toto nebezpečí uvědomovat a cíleně se mu vyhýbat. Necitlivost k tomuto nebezpečí s sebou nese zneužívání farmaceutických přípravků, alkoholu a drog a dlouhodobě poškozuje nejen advokáta, ale zejména jeho klientelu.

Doporučení:

Nepřehánějte to s prací.

Občas se zastavte, občas práci přerušte a věnujte se jiné aktivitě, která vás baví.

Spěte aspoň 7 hodin denně.

Obklopte se kamarády, s nimiž budete mít možnost se poradit.

Dopřejte si občas pauzu, volno, klid, volný víkend, dovolenou.

Pečujte o svou duši i o své tělo.

Darujte si supervizi.

Otázky k zamyšlení:

Znám své silné stránky?

Vím o svých slabinách?

Jak s nimi pracuji?

Uvědomuji si, jaké nebezpečí mi hrozí?

Jak se mu bráním?

Zastavím se občas a vyhodnotím vlastní situaci, stav a pocity?

Probírám své pocity s někým?

Daří se mi hospodařit s časem?

Shrnutí: Lidé jsou různí a do advokacie vstupují velmi odlišní jedinci. Každý si může vybrat svou verzi advokacie, i velmi různorodé typy osobností se v advokacii uplatní. Je však třeba, aby si advokát své silné i slabé stránky uvědomoval, aby na nich stavěl nebo s nimi bojoval. Silné stránky mohou pomoci, slabé uškodit. A to jsem nezmínila situaci, kdy naše slabiny objeví druhá strana a pokusí se jich zneužít.

Literatura:

GÉRINGOVÁ, J. Pomáhající profese. Praha: Aleš Čeněk, 2011.

SCHMIDBAUER, W. Psychická úskalí pomáhajících profesí. Praha: Portál, 2000.

Judikatura:

Kárné rozhodnutí kárného senátu kárné komise ČAK ze dne 16. 12. 2011, sp. zn. K 50/2011: Je kárným proviněním, jestliže advokátní koncipient poté, co mu byl doručen návrh na potrestání pro přečin, oznámí tuto skutečnost ČAK až s několikaměsíčním zpožděním, když mezitím byl pravomocně za přečin odsouzen. Za toto jednání bylo advokátovi uloženo napomenutí.

[2] Golden Profiler of Personality – dotazníková metoda, používaná pro porozumění osobnosti v kontextu jungovské typologie.

[3] Typologie osobnosti advokáta dosud není nikde rozpracována, typologii GPOP nabídl advokacii psycholog PhDr. Oswald Schorm v projektu Advokáti do škol v roce 2019. Podrobněji viz jeho článek v Doprovodné publikaci pro advokáty zapojené do projektu, kterou v roce 2020 vydala Česká advokátní komora a lze ji najít na webu cak.cz.

[4] V literatuře věnující se pomáhající profesím na tento přístup narazíme pod označením všemocný čaroděj. Viz GÉRINGOVÁ, J. Pomáhající profese. Praha: Aleš Čeněk, 2011, s. 85.

ÚCHVATNÁ ADVOKACIE

Kdo by se chtěl vydat tak složitou a nebezpečnou cestou? Proč se věnovat právě advokacii, je-li tak vysilující, tak únavná, tak riskantní a tak nebezpečná? Vždyť přiznejme si, milí kolegové, že advokáty nemá skoro nikdo rád. Tak proč se advokacii věnovat? Co je na ní tak uchvacujícího, že se do našich řad stále zapisují tisícovky nových mladých nadšených a angažovaných tváří?

Tuhle kapitolu jsem do této knihy přidala až skoro na poslední chvíli. Patří sem, o tom nepochybuji. Celou publikací se line samé riziko a samé nebezpečí. Na každé stránce se vám, milí kolegové, snažím vysvětlit, že je to svízelná, bolavá a nikdy nekončící práce. Poslání, v němž se advokát musí obrnit nadpozemskou trpělivostí, sebeovládáním, výdrží na jedné straně a na druhé se připravit na zklamání, neúspěch, přetížení a taky nevděk ze strany klientů, co na nás nakonec podávají stížnosti, trestní oznámení, vypovídají nám plnou moc a pak nám odmítnou zaplatit odměnu za právní zastupování.

A přece má tato kapitola na začátku nadpis Úchvatná advokacie. A já vám v této pasáži popíšu, proč jsem o tom skálopevně přesvědčena, čímž této bujaré profesi složím největší hold, jakého jsem jenom schopna.

Prvním kladem je svobodné povolání. Jste pánem svých životů a svých časů, svých dnů, svých diářů a svých plánů. Nemáte žádného zaměstnavatele, jemuž byste se museli podřizovat. Nevisí nad vámi nebezpečí zákoníku práce, pracovní pokyny, školení, oběžníky ani vnitropodnikové předpisy či dohody o převzetí hmotné odpovědnosti. Nejvýsostnějším rysem advokacie je naprostá svoboda vlastní duše a vlastního života.

Druhou výhodou je pracovní variabilita, jejíž volba je naprosto ve vašich rukách. Sami se můžete rozhodnout, kterého klienta převezmete, kterého odmítnete, s kým se rozloučíte či jakou specializaci upřednostníte. Komu se zalíbí nové odvětví práva, ten si smí volit a na něj se specializovat. Každý z nás má právo objevit mezeru na trhu právních služeb, zaujmout volný prostor a profilovat se podle svých preferencí a vlastního rozhodnutí. Tuto variabilitu nám nikdo nevezme a nikdo nezakáže.

Třetí výhodou je možnost cestování. Kdo rád cestuje po republice, ten s nadšením přijme obhajobu či právní zastupování na druhém konci země a bez problémů se dopraví za klientem až do Tramtárie. Cestovní prostředek je na jeho uvážení. Kdo chce, ten cestuje sám, kdo nechce, ten s doprovodem či s klientem, třeba i klidně jeho autem.

Čtvrtou devízou je multidisciplinární charakter. Prakticky neexistuje odvětví práva, jež by bylo pouhým jednoduchým právem a nezasahovalo do dalších profesí. Výkon advokátní praxe tak úzce souvisí s psychologií, mediací, vyjednáváním, terapií, pedagogikou, edukací, ekonomií, matematikou, daňovou problematikou, statistikou, účetnictvím, personalistikou, týmovou prací, výchovou dětí, péčí o seniory, ochranou zvířat, kreativitou, stavebnictvím, státní a obecní administrativou, souzením a přezkoumáváním, znaleckou činností, fyzikou a spoustou dalších oborů a odborností. Co se advokát někdy v životě letem světem trochu naučí, to se mu v jiném případě může bezesporu hodit.

Pátou odměnou je lidská vděčnost a pocit naplnění z pomoci lidem, dobrých konců, efektivity a dobře vykonané práce. Advokát lidskou vděčnost nepotkává pět dní v týdnu a dvanáct měsíců v roce, ale když vděčnost přijde, zahřeje u srdce a vydrží na dlouho dobu.

Šestou odměnou je zkušenost, kterou advokát získá s každou novou kauzou. Dříve či později dozraje k hlubokému pochopení, že jsou věci zbytné a věci důležitější. Vše, co se odehraje doma u klientů a v jednacích síních, ho ovlivní a poučí a taky trochu změní. Zkušenost je nepřenositelná a nesdělitelná. Je to odměna za naši práci a také velký, velikánský dar. Mladí a začínající kolegové – stačí vydržet a vysloužíte si ho také.

Sedmou výhodou jsou tisíce příběhů, které je většina advokátů schopna chrlit na potkání, pochopitelně v anonymizované podobě, aby neutrpěla klientova pověst a advokátova mlčenlivost. Advokáti jsou díky tomu zajímavým zpestřením ve školách, v knihovnách a na besedách, se svou zásobárnou příběhů a vyprávění, praktických rad a životních ilustrací.

Advokacie je sociální práce, proto osmou odměnou je značná znalost lidí a množství kontaktů. Počet známých pak způsobuje širší kontaktní síť, což má význam při řešení našich vlastních problémů. Advokát prostě v důsledku zvláštnosti své práce kdekoho ze svého města a blízkého okolí zná a známosti se, jak známo, přece mohou hodit.

Osobní pohled:

Multidisciplinární charakter spolu se znalostmi lidí a zkušeností přináší advokátům unikátní schopnost nazírání světa v souvislostech, což je nezbytné pro jeho komplexní pochopení. Vzájemná propojenost, provázanost a celistvost poskytuje advokátovi výhodu ve schopnosti interpretace.

Devátou výhodou je sociální status, protože advokát není nikdy obyčejný člověk. Co je devátou výhodou, má také jako všechno na světě svůj rub a nevýhodnou druhou stranu, protože na každého advokáta je trochu více vidět než na obyčejného smrtelníka. Rubem je nutnost za všech okolností i v soukromí dodržovat etický kodex, jehož porušení ublíží celé advokacii.[5]

Osobní pohled:

Důsledek výše uvedených výhod spolu se sociálním statusem způsobuje, že advokáti se na první pohled odlišují od ostatních právnických profesí. Profesní, ekonomická, sociální, osobní i pracovní samostatnost se totiž obvykle projevuje ve volbě jejich oblečení, doplňků, šperků, osobních automobilů i v jejich projevu. Ze všech právnických profesí jsou nejsvobodomyslnější a nejodvážnější skupinou.

Desátou výhodou je fakt, že advokacie otevírá dveře. Advokáta se skoro každý trochu bojí, a tak vám okolí radši vyhoví, než aby se s vámi pustilo do křížku. Když někam zavoláte a představíte se jako advokát, volaný před vámi smekne a aspoň na chvíli máte respekt. Mnohdy se dovíte skoro všechno, co potřebujete slyšet. Umíte vystupovat, sestavit dopis, výzvu či připomínku, obvykle umíte dobře česky a dokážete logicky argumentovat. A to vše se v životě hodí.

Konečně poslední výhodou je kreativita, jež je nezbytná pro řešení složitých klientových zapeklitostí a komplikovaných životních příběhů. Zkušený advokát je kreativní právě proto, aby byl schopen vymyslet rozličné varianty řešení situace, aby na individuální problém nezkoušel nasadit stále stejné prefabrikované řešení, ale aby ho napadala řešení netradiční, objevná, zbrusu nová, dosud nevyzkoušená. Ti nejlepší advokáti jsou schopni her a díky fantazii nalézají originální řešení a inovativní argumentaci, jež okouzlí soudy nejvyšších stupňů. Mysleli jste si, že k úspěchu před Ústavním či Nejvyšším soudem postačí znalost práva? Tak rychle z hrušky dolů – právo je základní podmínka, ale k úspěchu potřebuje jiskru, zážeh, nápad.

Advokacie je prostě báječné povolání a tato kapitola je nejspíš naprosto zbytečná a většina čtenářů ji rovnou přeskočila. Že je to povolání snů, je vám nejspíš i bez toho dávno jasné. Proč byste si ji totiž vybrali za své celoživotní povolání?

Role věku

Do advokacie se běžně dnes vstupuje ve věku 27 let. Na opačné věkové hranici jsou advokáti překračující 70 let, kterých jsou v seznamu advokátů vedeném Komorou 2 %. Nejpočetnější mezi námi je věková skupina 31 až 40 let (33 %) a kategorie 60 až 70 let (27 %). Advokáty tak najdeme mezi všemi věkovými kategoriemi. Naopak výzkum věku našich klientů nikdo neprovádí. Ačkoliv se v advokacii o problému souvisejícím s ageismem nehovoří, nelze se tvářit, že neexistuje. Mnozí začínající advokáti se setkávají s nedůvěrou u starší klientely, nicméně tu by mohlo převážit jejich nasazení a mladický zápal.

Naopak ve vztahu ke klientele se poměrně plasticky projevuje generační obměna. Ve svém okolí běžně pozoruji, že zakladatelé firem si vybírají paušální klienty mezi svými vrstevníky, kteří s nimi postupně zestárnou. Když majitelé firem své podniky prodávají nebo přenechávají dětem, jejich potomci postupem času mění právní zástupce ve věku svých rodičů za své spolužáky a vrstevníky. Podobnou generační obměnu sleduji po každých obecních volbách.

Věk se v advokacii projevuje spíše tak, že mladí začínající advokáti jsou více nesmiřitelní a odmítají dohody, kompromisy, soudní smír a vyjednávání zastávajíce se svých klientů bez ohledu na oprávněný zájem. Starší kolegové bývají více konsenzuální.

Jak lze tuto krátkou pasáž uzavřít? Paradoxem plynutí času. Revoluční mládí se dříve či později svého zklidnění dočká, což platí pro advokacii stejně jako pro historii.

Role pohlaví

Tuto oslavnou kapitolu o krásách advokacie zakončím poznámkou o genderu, resp. roli pohlaví v advokacii. Advokacie je z feministického pohledu spravedlivým odvětvím, protože z hlediska přístupu k povolání, odměny či práv a povinností nečiní žádného rozdílu mezi muži a ženami. Ve veřejném prostoru je sice možné najít ojedinělé články o skleněném stropě v advokacii, která ambiciózním ženám neumožňuje stát se seniorkami ve velkých advokátních kancelářích, nicméně můj osobní příklad i cesty známých kolegyň tuto obavu vyvracejí. Nakonec každá advokátka se může osamostatnit a založit si vlastní, třeba i ryze ženskou kancelář sama.

Osobní pohled:

Dosud nikdo v české advokacii nezmapoval odlišnosti v ženském a mužském přístupu k advokacii. Ve svém okolí znám řadu skvělých mužů i žen, a jakkoliv cítím v jejich pojetí jisté odlišnosti, moje rozlišovací hranice ani tak nevede mezi ženami a muži, jako spíš mezi obory práva. Nejspíš není náhodou, že v Unii rodinných advokátů tvoří jen 15 % muži, zatímco v Unii obhájců tvoří stejný podíl ženy. V některých oborech je prostě výhodou být ženou, v jiných mužem. S diskriminací kvůli pohlaví se však v advokacii ani v justici nejspíš nesetkáte.

Doporučení:

Nezapomeňte na občasný pohyb na čerstvém vzduchu.

Čtěte chytré knihy.

Mluvte s kolegy a kamarády.

Hrajte šachy nebo jiné logické hry.

Myslete na bonus, který vám advokacie přináší.

Otázky k zamyšlení:

Co se vám na advokacii nejvíce líbí?

Co vás nejvíc baví?

Hrajete si rádi?

Rádi vymýšlíte nové věci?

Chtěli byste, aby se jí věnovaly vaše děti?

Vyprávíte doma rodičům, partnerům, spolužákům a svému okolí příběhy z advokátní praxe?

Cítíte, že se na vás okolí dívá jinak, jakmile zjistí, že jste advokátem?

Shrnutí: Advokacie má oproti jiným povoláním nesrovnatelné výhody, které si většina advokátů uvědomuje. Vylepšuje přístup k informacím, způsobuje lepší vyjednávací schopnosti, je multioborová a tvoří sociální status. Desatero výhod vyrovnává nevýhody, rizika, obtížnost i následky této obdivuhodné profese. Je výhodou, pokud si advokát obě strany mince dokáže uvědomit.

Literatura:

GÉRINGOVÁ, J. Pomáhající profese. Praha: Aleš Čeněk, 2011.

JANKOVSKÝ, J. Etika pro pomáhající profese. Praha: Portál, 2018.

KOCUROVÁ, M. Speciální pedagogika pro pomáhající profese. Plzeň: Západočeská univerzita, 2002.

[5] Ne nadarmo stanoví § 17 odst. 1 zák. o advokacii, že advokát postupuje zejména při výkonu advokacie tak, aby nesnižoval důstojnost advokátního stavu.

NEBEZPEČÍ POMÁHAJÍCÍ PROFESE

Není všechno zlato, co se třpytí. Lidí je někdy příliš. Lhůty a povinnosti k neunesení. Pořád po nás někdo něco chce. I na dovolené nebo na horách. Probdíme noci, zneužíváme léky, pijeme alkohol.

Advokacie je vzrušující povolání. Neexistuje mnoho jemu podobných, nabitých událostmi, zajímavými peripetiemi, lidskými příběhy plnými emocí, vrcholy i pády. Život advokáta je tak plný změn, že pracovní část advokátova dne rychle utíká a advokát se velmi často nestačí najíst, napít, během jednání si tak tak stihne odskočit na toaletu, kvůli klientovi vypouští oběd či svačinu, nechává ujet poslední vlak či autobus a zapomíná na čas. Dobrodružnost advokátní profese je vzrušující a přitažlivá, skoro se dá říci, že mnozí kolegové jsou na ní až skoro „drogově závislí“. Není výjimkou, když se jim poklidný rodinný život plný domácích povinností jeví nudný a stereotypní. Mnohokrát jsem zaslechla kolegův povzdech nad tím, jak se v neděli večer těší na pondělí a do práce.

Tyto výhody advokacie jsou však jako vše v životě vyváženy riziky a nebezpečími, o nichž se mnoho nehovoří. Začínajícího advokáta musím proto upozornit na rizika, která na něj v advokacii čekají. Prvním je spasitelský syndrom (nebo také syndrom pomáhajícího). Advokát, někdy jako dítě zažívající odmítnutí ze strany rodičů, přejímá roli zachránce a ze všech sil se snaží pomoci způsobem, že za klienta nasazuje takřka svůj život, v naivní víře, že bude odměněn či milován. Advokacie pak funguje jako obrana před úzkostí, před osamělostí a vnitřní prázdnotou. Účinnou pomocí je uvědomění si rizik, supervize a případně terapeutický výcvik.

Příklad:

Advokáta vyhledá nešťastný klient, který ho žádá o radu. Advokát provede právní rozbor a jeho výsledkem je zjištění, že v dané věci právo nedokáže pomoci. Není však schopen se vyrovnat s tím, že klientovi nijak nepomůže. Věnuje se advokacii právě proto, aby znal odpovědi, aby pomáhal. Nespokojenost si nese v sobě jako nedostatečnost, nespí, nejí, stále musí myslet na klienta, kterému nepomohl. Co jen s ním teď bude? Jak to zvládne? Co když jako advokát zklamal?

Dalším nebezpečím je stres . Je důsledkem dlouhotrvajícího tlaku na výkon, snahy o uspokojení všech klientů, vědomých a podvědomých obav, procesních lhůt, osobní a kárné odpovědnosti, obav o prosperitu kanceláře a nutnosti mít dostatečně velkou klientelu, aby byla schopna pokrýt mandatorní výdaje kanceláře, nutnosti volit mezi nezbytným, důležitým a prioritním apod. Vedle těchto vědomých a jasně identifikovatelných a definovaných položek působí na advokáty i tlak nevědomý, který má potenciál způsobit ještě větší škody na duši a zdraví advokáta. To proto, že mu dosud není věnována větší pozornost, i když se stále častěji o stresu a tlaku na advokáty začíná mluvit. Reakce každého jednotlivce na stres bývá individuální a vyplývá z predispozic každého z nás (sebepoznání se podrobněji věnuji v následující kapitole). Důležité je, aby si advokát rizika plynoucí ze stresu uvědomil, snažil se je a sám sebe pozorovat a stresu předcházel.

Trocha teorie:

Všechny stresy nejsou stejné. Akutní stres není tak nebezpečný, protože se obvykle střídá s chvilkami uklidnění a zvolnění. K akutnímu stresu v advokacii dochází například v průběhu soudního jednání, kdy musí advokát na pokyn soudce přednést závěrečnou řeč, ačkoliv její přednesení z předcházejícího průběhu procesu neočekával. Existují advokáti, kteří naopak v důsledku akutního stresu podávají lepší výkony než v období klidu. Chronický stres představuje nashromáždění řady akutních stresů, po nichž organismus nemá dostatek času na odreagování. Takový stres negativně působí na osobnost advokáta a může způsobit změny v jeho psychice i v somatickém stavu. Nebezpečí hrozí zejména ochranitelským typům advokátů a kolegům, kteří přehlížejí jeho negativní průvodní jevy v naivním přesvědčení, že zvládnou neomezené množství práce i tlaku.

Důsledkem neřešeného stresu je únava, syndrom vyhoření, bolesti hlavy, poruchy trávení, zneužívání léků a drog, nadužívání alkoholu, paranoia, vyhýbání se klientům apod. S jistou mírou nadsázky lze říct, že advokát, který pociťuje radost, pokud jeho klient zruší dohodnutou schůzku, by se měl nad svým psychickým stavem zamyslet a zařadit do svého programu chvíle relaxace a odpočinku (k tomuto tématu viz jedna ze závěrečných kapitol). Dříve či později by totiž takového advokáta mohli jeho klienti začít děsit nebo je on sám začne nenávidět.

Dalším nebezpečím, které hrozí většině advokátního stavu, je syndrom vyhoření. Na rozdíl od stresu se objevuje jen u takových kolegů, kteří jsou příliš zaujati advokacií, mají vysokou motivaci, cíle i očekávání. Projevuje se citovou únavou, cynismem, bezmocí a ztrátou výkonnosti. Advokát se pak pohybuje po cestě od absolutního nadšení ke stagnaci přes frustraci k apatii a posléze k naprostému vyčerpání. Průvodními jevy syndromu vyhoření jsou formalismus, ztráta tvůrčích schopností, únik do nemoci, vyhýbání se klientům a jejich kauzám apod.

Protože ze svého okolí znám řadu případů, zažila jsem je také na vlastní kůži a vím, že mnozí advokáti během své celoživotní právní praxe prošli několika vlnami syndromu vyhoření, dospěla jsem k závěru, že nejlepší obranou je prevence, dobrá psychohygiena, vědomí vlastní role, lpění na hranicích oddělujících práci advokáta a pozici klienta, celoživotní vzdělávání, supervize, možnost poradenství a kvalitní rodinný život.

Příklad:

Advokát se netěší do práce. Cítí radost, když klient odvolá plánovanou schůzku. Má pocit, že nesnáší všechny lidi kolem, že jsou mu lhostejné problémy klientů. Přistihne se přitom, jak volajícímu zájemci o právní pomoc rozmlouvá své služby. Zvedá se mu žaludek, když ráno pohlíží do diáře a vidí, kolikrát bude muset jít k soudu. Když píše podání, nenapadá ho žádná argumentace. Po probuzení se pozoruje, zda jej nebolí hlava nebo břicho v naději, že bude moci zůstat doma a v práci se omluvit. Nic ho nebaví, cítí se unavený a skleslý, pociťuje nechutenství.

Stres způsobují vnější a vnitřní příčiny. Ty vnější (příliv nových kauz, obsílky k soudnímu jednání na kolidující termín, rozhodnutí a z nich plynoucí procesní lhůty apod.) někdy advokát není schopen ovládat a musí se s nimi naučit žít. Řadu stresových situací si však způsobujeme sami, například tím, že si ukládáme více úkolů, než jsme schopni zvládnout. Pokud na sebe navalíme hory povinností, způsobíme sami sobě pocity úzkosti a obav, zda a jak vše zvládneme. Porozumění tomu, že si mnohé stresové situace způsobujeme sami, může pomoci. Například tak, že se naučíme častěji říkat NE (viz podrobněji samostatná kapitola).

Trocha teorie:

Neřešené projevy syndromu vyhoření mohou u advokáta vyvolat dokonce depresi, s jejíž diagnostikou i léčením je třeba vyhledat specializovanou psychiatrickou pomoc.

Mnozí advokáti se potýkají s poruchami spánku, které bývají někdy způsobeny neschopností oddělit se od problémů klientů, nejistotou, zda je o klientské případy náležitě postaráno, či ulpívavou nutností kontrolovat perfektnost právnických textů. Řada mých kolegů se mi svěřila s tím, že je obava o včas doručené podání budí ze spaní, anebo nejsou schopni usnout, pokud nezkontrolují v datové schránce, že všechna podání odešla včas nebo byla ve lhůtě doručena. Nedostatek spánku může vůbec advokátům přinést řadu komplikací, jejichž podrobný popis by byl nad rámec této knihy.[6]

Nepřetržitý výkon advokacie může časem vyvolat tělesné změny a psychosomatické obtíže. Advokáti jsou podobně jako lékaři vysoce ohroženi infarkty a mozkovými mrtvicemi, nehodami, úrazy, alkoholismem a různými druhy závislostí.

Velkým nebezpečím advokacie je glorifikace výkonu a peněz . Někteří výkonově zaměření advokáti se tak zamilují do vlastního vysokého výkonu, který přináší společenské a finanční zadostiučinění, že ztratí pokoru, hodnotí svět kolem sebe výlučně pohledem dosaženého cíle a jediným motivátorem jsou pro ně finanční prostředky. V této souvislosti si nelze nepřiznat, že v některých regionech naší vlasti a statutárních městech je výkon advokacie statusovou záležitostí, která s sebou přináší nezbytné průvodní znaky (značky aut, hodinek, obleků, golfových sad či doplňků, dovolené v zahraničních destinacích apod.). Advokáti postižení tímto nebezpečím jsou pak otroky svých tužeb, klientů, výkonů a financí a v honu za dalšími odměnami jsou schopni dopouštět se činů neetických, nemravných i protiprávních.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Advokát a jeho klient.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.