Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Shaun Gallagher

EXPERIMENTOVÁNÍ S DĚTMI
50 zábavných vědeckých projektů, které si můžete zkusit na svém dítěti do 2 let

Copyright © 2013 by Shaun Gallagher
Translation © Markéta Milerová, 2021
© Grada Publishing, a. s., 2021

This edition published by arrangement with DeFiore and Company Literary Management, Inc. through Andrew Nurnberg Associates, Prague.

Z anglického originálu Experimenting with Babies, 50 Amazing Science Projects You Can Perform on Your Kid,
přeložila Markéta Milerová
Odpovědná redaktorka Klára Svitáková
Redakční úpravy Michaela Tománková a Julie Gonzálezová
Grafická úprava, sazba a obálka Ondřej Mikulecký
Formát ePub Štěpán Böhm

Grada Publishing, a. s.,
U Průhonu 22, Praha 7

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou Grada v Praze roku 2021 jako svou 8069. publikaci

Tisk Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

ISBN 978-80-271-4220-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-4219-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-1751-2 (print)

Věnování

Mým dětem, které jsou mým nejoblíbenějším vědeckým projektem.

Úvod

Když jsem byl malý, prosil jsem Santa Clause o dětskou vědeckou sadu s elektronickými pokusy „50 v 1“ od značky Radio Shack. Sada se skládala z „obvodové desky“ s mnoha kondenzátory, rezistory, LED diodami a bzučáku pro zvukové efekty. V každém pokusu jste nejdříve dráty propojili několik součástek, potom stiskli spínač a čekali, co se stane. Byla to skvělá zábava, která přispěla k mému neutuchajícímu zájmu o vědu a techniku.

Ale teď, když jsem se sám stal rodičem, ze sady malého vědce už jsem vyrostl a přesunul se k mnohem komplexnějšímu experimentálnímu zařízení: k dítěti.

Moje děti jsou tím nejzábavnějším, nejpřekvapivějším (a nejúnavnějším) výzkumným subjektem, na kterém jsem kdy měl to štěstí provádět různé zvláštní a potrhlé experimenty. Strávil jsem hodiny a hodiny vymýšlením toho nejlepšího způsobu, jak držet dítě tak, aby rychle usnulo – jen abych zjistil, jako už mnoho rodičů přede mnou, že když něco funguje na jedno dítě, vůbec to nefunguje na to druhé. Vyzkoušel jsem alespoň 20 různých technik, jak přimět batole, aby snědlo hrášek. (Vyhrála věta: „Prosím, ať uděláš cokoli, rozhodně nejez ten hrášek.“) Podle toho, jak něžně se dotýkalo mého obličeje – škála sahala od bolestivých škrábanců přes nepříjemné dloubání až po jemné hlazení – jsem si zaznamenával, jak si moje dítě osvojuje jemné motorické dovednosti. Byl jsem svědkem toho, jak brzy se u dětí vyvíjejí jejich jedinečné povahové rysy. Už když jsou staré jen několik týdnů, můžete pozorovat jejich povahu podle toho, jak se na vás dívají a jak pozorují svět kolem sebe. Na provádění výzkumu na dětech je ale zvlášť fascinující to, že ony samy experimentují neustále – což typicky vypadá asi takhle: „Co je tahle věc a jak asi chutná?“

Předtím než začnete na svém dítěti zkoušet pokusy z této knihy, je důležité uvědomit si několik věcí:

•Experimenty v knize nejsou určeny k tomu, aby hodnotily fyzické nebo psychické zdraví vašeho dítěte, jeho inteligenci nebo jakékoli další aspekty jeho motorického, kognitivního nebo behaviorálního vývoje. Neřeknou vám ani, jestli se dítě vyvíjí podle plánu nebo jestli se vyrovná svým vrstevníkům. Ukážou vám ale principy dětského vývoje zábavnou a jednoduchou formou. Nepřistupujte tedy k těmto pokusům jako k výzvám, které vaše dítě musí splnit, aby udrželo krok s dítětem od Nováků (nebo od Einsteinů).

•Přestože jsou u jednotlivých pokusů uvedena doporučená věková rozmezí, mělo by se k nim přistupovat jako k neurčitému rozhraní a ne jako k závaznému limitu. Vůbec nemějte obavy, pokud vaše dítě nedokáže úkol v některém experimentu splnit. Bylo-li to možné, přidal jsem do textu informace o vývojových milnících namísto striktního věkového rozmezí, například „když dítě začne mluvit v dvouslovných větách“.

•Autoři mnoha původních studií, které jsou v knize citovány, nezařadili do finálního textu studie výsledky velkého množství testovaných dětí kvůli běžným zádrhelům, jakými jsou podrážděnost, pláč nebo neschopnost splnit určitý požadavek. V některých případech výsledky neuvedli i proto, že se chování dítěte podstatně lišilo od chování sledované většiny. Pokud tedy během experimentu zjistíte, že vaše dítě jej není schopno dokončit nebo se jeho výsledky liší od těch popsaných ve studii, nedělejte si s tím starosti! Není to nic neobvyklého.

•Když jsem adaptoval akademické studie do podoby cvičení, která jsou vhodná pro všechny rodiče a která nevyžadují žádné speciální vybavení nebo vzdělání, musel jsem je trochu pozměnit. To znamená, že vaše výsledky se nemusí přesně shodovat se závěry v původním zdroji. Například ve většině publikovaných studií byly děti rozděleny do skupin, přičemž jedna skupina byla „testovací“ a druhá „kontrolní“, což vědcům umožnilo porovnat výsledky mezi oběma skupinami. Vy ale budete pokusy obsažené v této knize provádět na stejném dítěti – na tom vašem – a jednotlivé testy budete oddělovat určitým časovým úsekem. První metoda se samozřejmě v akademickém kontextu upřednostňuje, ale tohle je kniha experimentů určených pro domácí prostředí. Pro rodiče je mnohem praktičtější pokusy jednoduše opakovat než v sousedství shánět bandu dalších dětí, aby byl experiment proveden se vší akademickou korektností. (Pokud náhodou máte po ruce jednovaječná dvojčata, můžete mnohem lépe napodobit zmíněný model testovacích a kontrolních skupin. Ale v tom případě zas nebudete mít pravděpodobně tolik volného času.)

Doufám, že padesát experimentů z této knihy vám poskytne nový vhled do rozmanité oblasti dětského vývoje. Ale hlavně doufám, že mnohem lépe porozumíte svému malému úžasnému vědeckému projektu.

1Uklidňující vůně

Věkové rozmezí: 0 až 1 měsíc

Náročnost experimentu: Snadný

Oblast výzkumu: Vývoj smyslových schopností

EXPERIMENT

Jsou chvíle, kdy je dítě podrážděné, ale není zrovna možné ho nakojit, což má obvykle uklidňující efekt (například když hlídá táta, zatímco máma spí nebo je ve sprše). Pokud máte k dispozici odstříkané mateřské mléko, zkuste dát několik kapek na bavlněnou látku. Potom látku umístěte asi deset centimetrů od nosu miminka.

HYPOTÉZA

Vaše dítě se s vůní mateřského mléka seznámilo přirozeně díky kojení a má na ně uklidňující efekt. Miminko bude méně plakat, mračit se a ošívat se než dítě, které bylo vystaveno neznámé nebo žádné vůni.

VÝZKUM

Ve studii z roku 2005 byli novorozenci rozděleni do čtyř skupin. Děti z první skupiny byly od prvního dne seznámeny s vůní mléka svých matek. Druhá skupina dětí byla opakovaně vystavována vůni vanilky. Poslední dvě skupiny nebyly seznámeny s žádnou vůní.

Třetí den po porodu všem dětem odebírali krev z paty. Miminka z prvních dvou skupin při tom cítila vůni, kterou znala (mateřské mléko pro první skupinu a vanilka pro druhou). Děti ze třetí skupiny cítily také vanilkovou vůni – jenže pro ně to byl neznámý pach. Děti ze čtvrté skupiny nebyly vystaveny žádné vůni. Vědci zjistili, že děti z prvních dvou skupin při odebírání krve plakaly méně a obecně jevily méně známek rozrušení než děti ze zbylých dvou skupin. Také shledali, že děti, které cítily mateřské mléko, se tolik neošívaly a nemrskaly sebou.

Za povšimnutí stojí, že umělé kojenecké mléko nemá stejný efekt jako mateřské mléko – přinejmenším pro kojené děti. Ve studii z roku 2009 byly pozorovány děti, kterým také odebírali krev z paty. Byly rozdělené do skupin, které cítily vůni mléka své matky, vůni mléka jiné ženy nebo vůni umělého mléka. Jen miminka, která cítila vůni mléka své matky, nebyla ve srovnání s dětmi z ostatních skupin tolik podrážděná.

CO SI Z TOHO ODNÉST

Používání známých vůní k uklidnění dítěte je skvělou novou metodou do vaší zásoby tišících technik. Ale není jediná. Využívejte i dalších efektivních uklidňujících metod, jako jsou kontakt kůže na kůži, kojení, šeptavé zvuky, houpavé pohyby nebo klidná hudba.

2Naprogramování dětí

Věkové rozmezí: 0 až 1 měsíc

Náročnost experimentu: Snadný

Oblast výzkumu: Kognitivní vývoj

EXPERIMENT

Vezměte si dva kusy kartonu nebo čtvrtky, každý o rozměrech velké pohlednice. Na jeden nakreslete symbol A (na následující ilustraci vlevo) a na druhý symbol B (na ilustraci vpravo).

Vezměte do náruče bdělého a čilého novorozence. Požádejte kamaráda, aby ve vzdálenosti asi čtyřicet centimetrů od obličeje miminka podržel vedle sebe obě ilustrace a pozoroval, na který ze dvou tvarů se dítě dívá častěji a déle. Přerušte experiment, když se dítě přestane na obrázky dívat. Po krátké pauze pokus opakujte, ale prohoďte pozice symbolů.

HYPOTÉZA

Dítě se bude déle a častěji dívat na symbol A.

VÝZKUM

Je obecně známo, že preference obličejů je u dětí patrná již krátce po narození. Ale co na nich děti tak láká? Jsou snad jejich mozky od narození naprogramovány tak, že přirozeně vyhledávají lidské tváře? Nebo jsou děti přitahovány k některým obecným strukturálním vlastnostem, které mají i obličeje?

Studie z roku 2002 zjistila, že jedna z vlastností tváře – rozložení více rysů do horní části (dvě obočí a dvě oči nahoře, ale pouze jeden nos a ústa dole) – vyvolává zájem dětí, i když je nakreslena na ilustraci, která se obličeji nepodobá. Studie z roku 2008 se pokusila určit, jestli dětskou pozornost přitahuje také jiná vlastnost – soulad tvaru obličeje a jeho vnitřních rysů. Novorozencům starým jeden až tři dny byly ukázány stejné symboly, jaké jste si pro své dítě nachystali vy, a videokamera přitom zachycovala pohyby jejich očí. Analýza záznamů ukázala, že děti se déle a častěji dívaly na symbol A, jehož vnější tvar je v souladu s uspořádáním tří vnitřních prvků, než na symbol B, jehož vnější tvar se s uspořádáním tří vnitřních prvků neshoduje. Výsledky této studie napomohly k potvrzení hypotézy, že děti to k obličejům přitahuje spíše kvůli obecným rysům lidské tváře než kvůli vrozenému naprogramování obličejů do dětského mozku.

CO SI Z TOHO ODNÉST

Jsou to pouhé hrátky osudu, že zrovna váš příjemný vzhled má náhodou vlastnosti, které poutají pozornost vašeho miminka? Z pohledu rodiče může být těžké tuto myšlenku přijmout, ale to, jestli děti zaujmou známé obličeje, nebo jen jejich obecné rysy, zajímá pouze odborníky v oblasti vývojové psychologie. Pro rodiče je důležitá jediná věc – že jeho obličej dělá dítěti radost. A proto mu ho ukazujte co nejčastěji.

Tajemství úspěchu

Díky dudlíku se zabudovaným tlakovým senzorem se vědcům naskytl nový pohled na to, co upoutává dětskou pozornost. Tlakový senzor v dudlíku měřil během studie frekvenci a tlak sání dítěte. Senzor byl přitom propojen s počítačem, který generoval zvukové podněty, například zvuky řeči, pokaždé, když dítě začalo sát. Už několikaměsíční děti byly schopny uvědomit si, že dudlík ovládá zvuk, a aby líbivé zvuky uslyšely, sály silněji.

Vědci tyto speciální dudlíky použili také k tomu, aby zjistili, jestli dítě dokáže od sebe rozlišit dva zvuky. Nejprve byl dětem opakovaně přehráván stejný zvuk a poté zazněl zvuk nový. Po zaznění nového zvuku měly děti tendenci sát energičtěji. Tato sací technika, známá jako „sání s vysokou amplitudou“, byla využita v mnoha experimentech a poskytla výmluvná data především o tom, jak děti dokáží rozpoznat a naučit se jazyk.

Jednodušší verzi tohoto experimentu si můžete vyzkoušet tak, že budete pozorovat, jak vnímání různých podnětů, například obrázků v knížce nebo zvuků klávesnice, ovlivňuje frekvenci sání dudlíku (nebo prstu) u vašeho dítěte. Chcete-li pomoci svému dítěti uvědomit si souvislost mezi příčinou a následkem, můžete mu na nožičku uvázat stužku s rolničkou nebo zvonečkem, který zazvoní pokaždé, když kopne. Časem se miminko naučí, že kopání ovládá zvuk, a pokud se mu zvuk bude líbit, bude kopat častěji.

3Do střehu!

Věkové rozmezí: 0 až 3 měsíce

Náročnost experimentu: Snadný

Oblast výzkumu: Primární reflexy

EXPERIMENT

Položte vaše klidné a bdělé nemluvně na záda. Jemně mu otočte hlavu na stranu.

HYPOTÉZA

Pokud dítěti otočíte hlavu nalevo, natáhne levou ruku, zatímco pravou ruku ohne v lokti a zatne ji v pěst. Pokud mu otočíte hlavu napravo, natáhne pravou ruku a levou ohne v lokti a zatne ji v pěst. Někdy se reflexivně pohybují i nožičky miminka.

VÝZKUM

Toto chování se nazývá asymetrický tonický šíjový reflex. „Asymetrický“ v tomto případě znamená, že tělo reaguje na každé straně jinak. „Tonický“ odkazuje ke svalovému napětí – zde k napětí šíjových svalů. Protože dítě vypadá, jako by zaujímalo postoj šermíře, získala reakce přezdívku „šermířský reflex“. Poprvé byl podrobně zkoumán německým fyziologem Rudolfem Magnusem, který na počátku 20. století studoval u lidí a dalších savců postoj a svalové napětí. Zjistil tehdy, že reflex se často objevuje při narození nebo krátce po porodu a zmizí během několika měsíců.

Zatímco některé dětské reflexy mají jasný význam, například u hledacího reflexu otáčí miminko hlavičku směrem k podnětu v blízkosti svých úst ve snaze najít zdroj potravy, asymetrický tonický šíjový reflex zůstává záhadou. Někteří vědci se domnívají, že jde pouze o podivný vedlejší účinek vývoje nervové soustavy, který nemá žádný význam. Jiní však naznačují, že tyto reflexní pohyby přispívají v pozdějším vývoji ke zvládnutí koordinovaných pohybů.

CO SI Z TOHO ODNÉST

Asymetrický tonický šíjový reflex je hvězdou mezi primárními reflexy. Právě tento reflex totiž chcete předvádět na večírcích, abyste mohli vítězoslavně zvolat: „Věda!“. Jde o jeden z prvních zvláštních jevů, kterými vás bude vaše dítě překvapovat, zatímco se vyvíjí z novorozence v kojence (a dál). Mnohé z nich budou pouze prchavým úkazem, jako třeba tento, který vymizí většinou v době, kdy jsou dítěti asi tři měsíce. Pokud máte doma novorozence, zkuste experiment provádět v následujících měsících hned několikrát a pozorujte, jestli reflex zesiluje nebo mizí a jestli jsou pohyby paží rychlejší, nebo pomalejší. Možná plně neporozumíte všem zvláštním vzorcům chování vašeho dítěte, ale nepřestaňte si jich nikdy vážit. Některé z těch nejdivnějších věcí, které vaše dítě dělá, jsou také těmi nějúžasnějšími.

4Šťastné nožičky

Věkové rozmezí: 0 až 3 měsíce

Náročnost experimentu: Snadný

Oblast výzkumu: Primární reflexy

EXPERIMENT

Držte vaše bdělé nemluvně ve vzpřímené poloze a podpírejte ho v podpaží tak, aby se jeho nožičky dotýkaly pevné ploché podložky, například dřevěné podlahy. Potom mu mírně nakloňte horní část těla dopředu.

HYPOTÉZA

Vaše miminko bude „chodit“. Dokud ho budete držet, bude klást jednu nohu před druhou.

VÝZKUM

Chodící reflex, také označovaný jako taneční, je jedním z mnoha primárních reflexů, které lze pozorovat už od narození. Přetrvává několik měsíců po porodu a potom vymizí. Ale nebojte se – znovu se objeví jako uvědomělá činnost později, většinou mezi devíti a šestnácti měsíci.

Dlouho se předpokládalo, že mizení chodícího reflexu pár měsíců po porodu je způsobeno dozráváním mozku, ale studie z roku 1984 prokázala, že ve skutečnosti je to měnící se poměr síly a váhy, kvůli kterému reflex postupně mizí. Když se vaše dítě narodí, na nožičkách nemá mnoho tuku, takže jeho svaly jsou dost silné na to, aby se pohybovaly, když je ve vzpřímené poloze. Ale jak dítě roste a jeho končetiny se stávají baculatějšími, vyšší váha nožek mu v chodícím pohybu brání. Na druhou stranu se chodící reflex u dětí, které ho už zdánlivě ztratily, znovu projevil, když je někdo držel v po pás hluboké vodě; voda nadnesla jejich váhu a bylo snazší nohama hýbat. Vědci také zjistili, že se reflex u miminek, která nabrala nejvíc tuku během prvních týdnů života, neprojevoval tak silně jako u dětí, které měly tuku méně, což potvrzuje výsledek výše zmíněné studie, že větší poměr síly a váhy nohou může chodícímu reflexu bránit.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Experimentování s dětmi.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.