Peter Šulej

Fytopaleontológia
Príbehy prvých koncov sveta

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

napísanie románu podporil z verejných zdrojov formou štipendia fond na podporu umenia

vydanie knihy z verejných zdrojov podporil fond na podporu umenia

úvodná časť rukopisu tejto knihy vznikla počas pobytu na rezidencii v petőfi irodalmi múzeum v budapešti vďaka štipendiu od medzinárodného vyšehradského fondu

rukopis tohto diela vznikol s finančnou podporou literárneho fondu

© peter šulej 2019 slovak edition © marenčin pt spol. s r. o. 2019 jelenia 6 811 05 bratislava slovakia www.marencin.sk/894 marencin@marencin.sk
cover © barbora šajgalíkova layout © marenčin media s. r. o. 822. publikácia 1. vydanie isbn 978-80-569-0422-0

venované : vám

lomky (/) na konci & niekedy na začiatku. priamej reči. poukazujú na miesta v rozhovore. kde sa jednotlivé hlasy prekrývajú. navzájom sa lámu alebo splývajú. v ojedinelých prípadoch. môžu lomky slúžiť. ako smerníky. a vyznačujú miesto skoku v dialógu. respektíve polylógu.

zvýraznené slová : znamenajú väčší. až prehnaný dôraz.

niektoré citáty. z básnického diela. petra šuleja. nie sú. zámerne označené.

niektoré apropriácie. citácie. asambláže & brikoláže. z diel iných autorov : peter macsovszky. agda bavi pain. michal habaj. sú : pocty. nie citáty & vyššie spomenuté. odbitia. žltých loptičiek. pripomenutia. zvečnenia. a rovnako. nie sú. zámerne označené. velikánov & klasikov. treba čítať. poznať. musíte.

pravidlá. nie sú. univerzálne.

Neuzatváral som sa nikdy výdobytkom vied.

Len máločo z nich by som mohol nevedieť.

No iba teraz viem, že vlastne neviem nič,

i keď som bádal vyše sedemdesiat liet.

Omar Chajjám: Láska, hlina, spev a čaša vína. Bratislava, KMP | Slovenský spisovateľ 1976.   1

Čo si pamätám ako prvé? Na čo si spomínam ako na prvé? Tak? Pýtaš sa ma na najhlbšiu pamäťovú stopu? Aha! Viem. Viem to úplne presne. Antuka. Je to antuka. Tmolím sa po kuchyni. Mama vysáva. Červený piesok mizne v útrobách hučiaceho stroja. Vyzerá ako obrovský chrobák. Zelenomodrý chrobák Truhlík. Všetko vie, všetko vidí, všade sa dostane a ani smietka mu neunikne, nieto ešte antuka.

Čo som komu urobila?! Každý boží deň celý celučičký byt od antuky! Nemôžeš si tie tenisky vyzuť na chodbe? A ešte aj dieťa na tie kurty vláčiš! Celá je od antuky. Pozri, ešte aj za ušami ju má. Antuka tu. Antuka tam. Pre mamu jednoznačne božstvo s negatívnou konotáciou. Živá neposedná bytosť. Antuka je všadeprítomná.

Otec znervóznie, schyľuje sa k hádke. Mama si to zrejme všimne. Obráti sa ku mne a ako mávnutím čarovného prútika dusná atmosféra vyfučí.

Pozri, ako vysávač všetku antuku spapá. Mňaminky mňam, antuku spapkám. Myslím, že mama mala k tomu aj nejaký popevok, ale ten už teraz nezanôtim. Ja nie som vysávač, ja som antukožrút. Antuka, všade samá antuka. Mňam, mňam, mňam. Pam, pam, pam. Hybaj ho! Hybaj! Do boja proti antuke sa daj! Približne tak nejako to znelo. Riekanku stále obmieňala, podľa aktuálneho vnuknutia. Napríklad: Antuka je fajn, mňam, mňam! Máme ju radi, nechceme s ňou žiadne zvady! Milé, no nie?

Vysávanie antuky. Dennodenný rituál. Pamätám si. Nie! Priam cítim korenistú vôňu pokropenej antuky. Vidím, ako správca kurtov namieril prúd vody proti slnku. Dúha dopadajúca na drobné červené zrnká. Vietor privial niekoľko kvapiek aj na moje biele tričko. Stojím tam a zametám otcovou raketou, pomaly väčšou ako ja, priestor okolo empajru. Nahnevane sa otočím, asi aj vykríknem, správca sa usmeje a mne loptička utečie na vedľajší kurt. Rozbehnem sa za ňou. Môžem mať tak štyri, maximálne päť rokov. Sieť je určite vyššia ako ja. Všetko sa zomlelo neuveriteľne rýchlo. Zvuk odrazenej loptičky. Výkrik:

Pozor dieťa!

Zlomok sekundy. Žltá neidentifikovateľná hmota sa na mňa rúti obrovskou rýchlosťou.

Niekto kričí. Reflexívne vystrčím raketu pred seba. Kriste! Pre boha! Loptička pri dotyku s raketou vydá typický zvuk – pank a odrazí sa späť. Padnem na zadok. Raketu stále držím obidvoma rukami pred sebou. Som zrejme v šoku. Neplačem, ani nehlesnem, len mlčky, cez štvorčeky výpletu zízam na kurt. Na to more antuky, na kráľovstvo antuky. Pribehne otec. Zoberie ma na ruky a obdivne povie:

Teda to bol parádny úder. Z teba raz bude super tenistka. Určite vyhráš Wimbledon.

Nemýlil sa? Ale mýlil. Wimbledon už je na mňa príliš. Nie, nič nehovor! Nemusíš mi dvíhať sebavedomie. Mám ho dosť vysoké. Ver mi! Hmm, lebo vieš, čo ti najviac zdvihne sebavedomie? Keď sa realisticky pozrieš na svet a nájdeš si v ňom miesto. Reálne miesto. Proste Wimbledon nedám. Možno Paríž, s trochou šťastia Melbourne... Robím si srandu. Bol by to zázrak.

No, nejako takto teda vyzerá moja prvá spomienka, hoci... vieš, otec mi tú príhodu rozprával veľakrát, takže je možné, že to ani nie je pôvodná spomienka, ale akýsi rodičovský implantát. Rokmi som si ju možno osvojila. Ako antuku. Každý deň na antuke. Prijala som ju za svoju. Telo si ju adoptovalo do svojich cyklov. Doteraz je mojím najobľúbenejším povrchom. Mohla by som o nej napísať knihu. Naučila som sa, ako sa loptička odrazí pri rezanom backhande na mäkkom dvorci, alebo ako sa zošmykne na suchom, tvrdom povrchu, tam, kde antuku rozprášil vietor a namiesto nej presvitá ubitá zem. Viem, aký uhol pohľadu treba zvoliť pri skúmaní stopy po dopade. Súperka ma nepreháda a zbytočne mi nezoberie fifteen.

A presne viem, ako sa noha v teniske dostane do sklzu na dobre pripravenom dvorci a ako mi bude šklbať v kolene na oraništi okolo základnej čiary. Presne ako vravíš, ABS systém. Neprekvapí ma, keď lopta vyskočí do výšky pri náraze na vydratý žliabok pred servovacou čiarou, ani keď sa po nej skĺzne, alebo sa takmer vôbec neodrazí. Musím tam byť včas. Som tam včas. A to len a len preto, že poznám antuku. Ale dosť, nebudem ťa unavovať. Ja viem, že rád počúvaš, už si to povedal, ale naozaj, končím. Dosť o tenise. Ver mi, budeš ho mať až vyše hlavy, ak ostaneš, ak budeme spolu... bože, čo zas trepem. Strašne som sa rozkecala. Stačí. Radšej mi povedz niečo o sebe! No? Čo si pamätáš ako prvé?

Hudbu. Pamätám si hudbu.

k časom xn. nutne prináležia časy yn. toto je blízka budúcnosť. planéta je pretkaná dátovou sieťou. svetlo a elektróny sa mihajú sem a tam. avšak spoločnosť ešte nie je natoľko informačná. aby štáty a etniká vymizli bez stopy.   2   prichádzame z aténskej republiky kyberpriestoru. my. slobodní bezpohlavní občania. gens una sumus. náš svet sa neustále premieňa. vy & my. sme svedkami. permanentnej revolúcie. mení uvažovanie. komunikáciu. vašu prácu. váš voľný čas. systém je svet. do ktorého sa dennodenne ponárate. ale. zároveň sa z neho snažíte uniknúť. pomáhame vám. sme s vami. v dobrom i v zlom. ide o nezvratný proces. všetci. aktívne alebo pasívne. viac alebo menej. sme súčasťou digitálneho impéria. to my. sme budovatelia hybridných svetov. rozpovieme vám príbeh. použijeme ľudskú reč. na príbeh hľadania. a použijeme plurál 1. osoby. nie je to pluralis maiestaticus. nie. je nás jednoducho viac. sme mnohí. vy by ste nás nazvali programami. softvérom. ako vo všetkom. aj tu bude háčik. premiera komplexnosti. ťažko pochopiť. pôvodné predstavy lao-c’eho hovoria : o bytí ako jednom živom organizme. ktorého ste vy vnútornou súčasťou. organizmus na základe jing-jangovej dialektiky. naoko vyzerá ako chaos. v skutočnosti sú to miliardy veľmi presných. do seba zapadajúcich procesov. každý ich komponent. ktorý to prestane rešpektovať. je neľútostne vyradený. platí to aj pre náš svet. sme rovnako súčasťou živého organizmu. nemá začiatok ani koniec – je neustálou premenou nových svetov a vesmírov. v jednej obrovskej živej súhre premien. nezávislej od linearity. wang pi nekonečnú temnotu a prázdnotu zmenil výmenou jediného znaku na prvopočiatok.   3   k nemu smerujeme. nepovieme všetko. wittgenstein : o čom sa nedá hovoriť. o tom treba mlčať. nevysvetlíme všetko. zahmlíme. pre vaše dobro. zatajíme. nechceme aby ste sa zbytočne... my sme pletací stroj. vy utkanina. raz. stav. možno. dokážete zmeniť. použijeme jazyk : nepresný. obmedzený. ťarbavý. klokotavý. vírivý. mäkký. s množstvom výnimiek a výchyliek. s nejasnou etymológiou. plný gramatických komplikácií. s hlbočiznými idiomatickými stržami. plný metonymických pascí. plný regionálnych nástrah & lokálnych prepadlísk. musíme vyťažiť z každej jazykovej situácie. budeme operovať s rečou. reč je dvojčaťom našich vízií. nemožno jedno druhým porovnávať.   4   cez vízie. prúdi naša sila. rečou. myslieť rečou vízií. predstavovať si reč. kombinovať. budeme. hovoriť rečou malého. miestami zabudnutého. niekedy neznámeho. alebo len nepoznaného etnika. podkarpatský endemit. často nesmelého. váhavého až konzervatívneho zoskupenia. tradičná orientácia. hľadajú riešenie rébusu : ako prečkať každú zmenu. bez zmien. náš prehovor. bude teda vedený. rečou presne vymedzeného sociálneho konštruktu. označili ste ho pojmom – národ. z času na čas unavený. znudený. mierne infantilný. s množstvom bratov & bratrancov. sestier & sesterníc. spríbuznených. jazyk národa nevytvoril : žiadne veľké rozprávania. jeho jazykom nie sú : napísané žiadne veľké príbehy. žiadne veľké (ani malé) príbehy. neobsahujú : dátové stopy o príslušníkoch tohto národa a jeho jazyku. ¿ prečo sme teda. vybrali práve tento a nie iný jazyk ? je na to dôvod. čas ukáže. niekedy musíte len veriť. nemo žasnúť & nasledovať. začíname. práve teraz : bude to príbeh (ne)linearity. od zrodenia k zjaveniu. o fosforeskujúcom planktóne. o rôznych druhoch vyžarovania. prvé komunikačné protokoly v anorganickom svete. rôzne teploty skál. rôzne prúdenia v oceánoch. rôzne pohyby vtákov / rýb. pozri katalóg bleskov. pozri katalóg polárnych žiar. vzorkovník morských vĺn. rias. atlas mrakov. atlas pieskov. xylotéky. signály vysielané do prázdnoty. kruhy v obilí. rozmiestnenie vltavínov. na ešte neoraných poliach. jazyk bunkového delenia. myšlienky vyjadrené v jazyku. jazyk vody. jazvyk. nebolo s kým. nebolo si s kým vymieňať. informácie. nebolo komu odovzdať informácie. potrebovali sme : nadviazať komunikáciu. rozumnú reč. dialóg. kooperáciu. čakali sme. kým sa konečne pripojíte. lesy. pôda. skaly. hory. púšte. ľadovce. moria. oceány. zvláštny druh celoplanetárnej inteligencie. pracuje na základe vlastného. nám utajeného programu. napísaného pre : bioanorganický hardvér. tu na rozhraní mineralógie & biológie. v dobách prvých dní. konštrukčným tímom. s jasnou predstavou. ľahko odčítateľnou. oceňujeme interdisciplinárny rozmer technického riešenia. kryštalografia diamantu. nesie v mriežke spomienku na strom. ťažko dešifrovateľné. poznanie. že sme nikdy neboli sami. teslovi sme nerozumeli. delfínom tiež nie. pánovi wittgensteinovi. ludwigovi. odpovieme s derridom : o čom nemožno hovoriť. o to viac o tom nemožno pomlčať. treba o tom napísať. idemo.

Takto to predsa nemalo byť. Celé zle. Jednoducho cé zet. Peter sa zamiloval do krásnej, inteligentnej, bystrej, talentovanej, očarujúcej, pracovitej, šikovnej atď. mladej ženy. Netušil, že si s ňou berie aj svokru. Doteraz bol skalopevne presvedčený, že všetky vtipy o svokrách sú naozaj len a len vtipy. Hodia sa tak akurát do stupídnych televíznych seriálov a reality show. Úprimne si myslel, že svokra je človek ako každý iný. Bežný rodinný príslušník. Podobne ako starí rodičia, strýko, teta, bratranec, sesternica z druhého alebo hoci aj z tretieho kolena. Dokonca tak bežný a normálny ako svokor. Štandardný výskyt podobných elementárnych častíc je raz, maximálne dvakrát do roka, pri príležitosti všerodinných zletov. Povinná jazda počas sviatkov. Šeredne sa mýlil.

Teraz tu stojí ako malý chlapec, snaží sa vystrúhať celé spektrum ospravedlňujúcich grimás, netušiac, za čo by sa mal vlastne ospravedlňovať, a popritom počúva, ako im ježibabisko nadáva.

Svokra sa po chorvátsky povie „svekrva“, ale vyslovuje sa príznačnejšie – svekriva, s takmer nepočuteľným „i“. Sve kriva! Absolútne výstižná etymológia.

To ste nemuseli ani chodiť! Však je desať preč! Kedy sa chodí na pole, há? Takých pomocníkov ja nepotrebujem. Mali ste tu byť pred ôsmou. Kto to kedy videl!

Ale mama, vieš predsa, že sme nechceli budiť malého. Ozve sa bojazlivo Nina. Snaží sa vytvoriť synergický efekt, jednoliaty odpor spolu s Petrom. Obranný val, ktorý by odrazil aj najurputnejší útok podrezaného jazyka. Je unavená z celého týždňa. Kedy začína a kedy týždeň končí? Nevedela. Ten jej určite nemal sedem dní. Na predĺžený víkend sa celkom tešila. Oddýchne si. Vypustí. Príde na iné myšlienky. Zdá sa, že sa tešila predčasne.

Ninka do noci pracovala. Špitne Peter.

Ty mi budeš rozprávať! Máva rukami ako šialená a začína pobehovať hore dole.

No jasné, kto som ja, vaše blahorodie, aby som rozprával? Taký niktoš voľajaký, ktorý si dovolil vziať za manželku vašu prvorodenú princeznú. Odpad. Horská ledačina. Pomyslí si v duchu. Zmôže sa len na slabučké:

Ale...

Dosť bolo planých rečí! Robota stojí. Zruší ho v cuku letku. Stále bezprizorne dupoce sem a tam, až niekde vyhrabe zhrdzavenú motyku a rozbehne sa jeho smerom. Mimovoľne cúvne. Ide ho snáď tou motykou prizabiť.

Mama! Vykríkne Nina a ich šesťročný syn Florián sa skryje za jej sukňu. Tuší, že niečo nie je v poriadku.

Ty čuš! Čoho som sa to len dožila. Vlastná dcéra sa na mňa vykašle.

Ale mama...

Nevďačníci!

Svokra mu strčí do rúk motyku. Vidí, ako Ninine oči vlhnú. Nakoniec sa jej však podarí nával emócií zvládnuť. Nenápadne si pretrie unavenú tvár. Do druhej klikala myšou. Ďalší šibeničný termín. Len čo sa jej podarilo zaspať, Flo mal nočnú moru. Musela to byť Satana, pretože vrieskal ako zmyslov zbavený. Satana. Dusí, škrtí a niekedy vraj aj zabíja. Satana má chorobne dlhé prsty, aby mohla nešťastníkovo hrdlo pevne zovrieť a nikdy nepustiť. Satana vraj chodila zásadne v noci a votrela sa svojím obetiam do sna. Kto sa nezobudil, zomrel.   5   V kúpeľni syna kriesila studenou vodou. Nakoniec sa prebudil. Ale beda! Pohľad do zrkadla ho na smrť vydesil. Opäť krik a čičíkanie. Prezliekla mu spotené pyžamko a uložila k sebe, na svoju polovicu manželskej postele. Ráno si Florián už nič nepamätal. Vyspinkaný do ružova. Na rozdiel od nej. Svitalo, keď upadla do krátkeho, nepokojného spánku.

V Petrovi to vrie. Pozná ho. Navonok na ňom síce nevidno nič, ale všetku zlosť dusí vo vnútri. Už-už vybuchne. Dnes chcel konečne písať. Práca z neho postupne vysávala energiu. Reklama ako mentálny upír. Po revolúcii, ale aj v nultých rokoch do agentúr napochodovali priam légie spisovateľov a básnikov. Nedopadli dobre. Peter ešte odolával. Dokedy?

Ľudia si umenie často zamieňajú s marketingom. Poéziu zvlášť. Preto sa profesionálne venujem marketingu. Peter mal podobných bonmotov v zásobe viac. V súčasnosti už žiadne podobné perly ducha z rukávov nevyťahoval. Koniec srandy. Aspoň, že mu dovolili zobrať si pár dní voľna.

Nine sa ho naveľa-naveľa podarilo prehovoriť. Pukanec zvíťazil. Vinobranie je pre mamu sväté. Jednoznačný vrchol sezóny. Deň D. Sem sa upínajú všetky jej túžby. Sem smeruje všetka energia každého naozajstného vinohradníka.

Florián mal bohužiaľ smolu. Narodil sa presne na vinobranie. V deň pôrodu ju matka prehovára, či by zajtra predsa len neprišla. Pred malou chvíľkou sa prebudila z narkózy. Nevie poriadne, ani kde je. Hmla a hviezdičky pred očami. Celé telo ju bolí. Ruka jej tŕpne, ako drží telefón pri uchu. Chce vidieť svoje dieťa. Peter stojí v pozore s obrovskou kyticou ruží. Narodil sa predsa prvorodený syn. Za ním doktor zdvorilo zakašle a matka len hustí a hustí o vinobraní.

Kde je moje dieťa! Kričí jej vnútro. Derie sa nekompromisne von. Moje dieťa! Chcem vidieť moje dieťa! Zacíti závan paniky. Hlas v telefóne vraví, že predsa nevynechala ani jedno vinobranie. Malý si pospinká v hojdacej sieti. Do očí sa jej hrnú slzy. Opýtala sa, či sa nezbláznila. Mama začne vrieskať do telefónu. Rezignovane pustí mobil. Padne s hrmotom na dlážku. Cez presklenú stenu vidí sestričku s vozíkom. Doktor s Petrom sa usmievajú od ucha k uchu. Florián. Konečne.

Otrasie sa. Zaženie spomienku späť do hlbín unavenej hlavy. Vinobranie! Musia mame predsa pomôcť! Argumentovala si sama pre seba, hoci už dávno neverila. Pomôcť s čím? S vytváraním ešte väčšieho neporiadku a chaosu? Potrebujú predsa pripraviť oslavu. Podvolia sa. Príjmu podmienky kapitulácie. Pre pokoj v dome, kým mama a spol. nezdvihnú kotvy.

Na! Začneš zhora! Poriadne vypliesť! Do večera máš čo robiť! Rozkazuje svokra, ako keby bol posledný otrok, niekde na bavlníkovej plantáži. Alabama, 1860. Každopádne sa nikdy necítil ako poľnohospodársky robotník. Raz jej bude musieť vysvetliť, ako sa veci majú, a to potom bude bolieť. Poriadne. Zdá sa však, že dnes nie je na vysvetľovanie správny deň.

No áno, zajtra oslavuje štyridsiate narodeniny a pozval všetkých priateľov na „garden party“. Nuž všetkých ako všetkých. Tých niekoľko, ktorých mal. Daniela a jeho feministickú úderku – Andreu a Mišu. Večne rozbehaného Mira s novou a hlavne neznámou akvizíciou. Nechcel mu nič prezradiť. Všetko až na narodeninách. Miro nezvykol byť nikdy pán Tajomný. Tentoraz to muselo byť vážne. Hoci vážne to bolo stále.

Naposledy priviedol vymaľovanú zlatokopku odniekiaľ z Hornej Dolnej. V zásade bola príjemná, len sa ocitla na nepriateľskom území. Televíznu moderátorku, primerane krásnu a zhovorčivú, Andrea s Michaelou roztrhali na márne kúsky, požuli, vypľuli a hodili psom. Pridala sa dokonca aj väčšinou pokojná Nina. Slečna mala určite množstvo predností, ale briskný intelekt medzi ne rozhodne nepatril. Miestami mu jej bolo ľúto. Robili si z nej nehoráznu srandu. Miro sa len prizeral a nechal ju ugrilovať do chrumkava. Nakoniec sa milá-zlatá strieskala pod obraz boží a viackrát sa porozprávala so záchodovou misou.

Doraziť by mal, samozrejme aj Boris, jeho spolupútnik, druh v zbrani, spoluautor projektu Novotvar. Veľa čitateľov si síce toto „revolučné“ dielo nezískalo, ale Daniel s Mirom si podľa neho pomenovali svoju firmu. Aspoň nejaká satisfakcia. Boris bol šialenec. Dúfal len, že neškodný. Vždy v to veril a aha! – žije.

Pozval všetkých sem. Do vinohradu. Presnejšie do svokrinho vinohradu. Tá sľúbila, že po vinobraní pôjde na výlet do Prahy, spolu s Nininou sestrou. Musí teda skákať, ako píska. A svokra si moc očividne vychutnáva. Zamarí sa mu, že počuje, ako hovorí:

Tvoja úloha, Popoluška, je, ako iste tušíš, jednoduchá. Než sa vrátime, nechcem tu vidieť ani zrniečko! Šošovicu zvlášť kukuricu zvlášť.   6

Šťastie, že nevysypala na zem obsah misiek krčiacich sa na priedomí. Ktovie, čo v nich bolo, ale puch šíriaci sa odtiaľ neveštil nič dobré. Radšej ani nechcieť vedieť. Rozhodne to nebola ani šošovica, ani kukurica. Nakoniec sa spamätá. Fu, tak predsa to len nebola úloha pre Popolušku. Predtým, ako sa vyštverá hore, na pozíciu, do kopacieho módu, má ešte obrať jeden riadok vinohradu. Pekné strapce, vhodné na konzumáciu, odkladať bokom, ostatné do vedierka.

Radšej pôjdem s tebou, aby si to nepobabral. Hlaveň svokrinho guľometu je stále rozpálená do biela.

Aby ste ma mohli ďalej buzerovať, však? Ach, za čo, súdruhovia, za čo?! Chce skôr vykríknuť ako sa opýtať, ale nakoniec nepovie nič, zoberie motyku a poberie sa hore do vinohradu. Odmenou mu je svokrin víťazoslávny úsmev. Vyhrala. Pretože o to tu ide. Petrovi je to jasné. Ide o dominanciu. O moc. Treba prejaviť rešpekt. Pri každom stretnutí skladať lénnu prísahu. Dlho to však nepotrvá. Utláčaní povstanú. Vzbúria sa. Rozpútajú revolúciu. Zvrhnú utláčateľov. Dnešok však ešte pretrpí. Raz o tom napíše román. Téma je na román stopercentne zrelá. Musí si poctivo zapisovať všetky svokrine činy a hlavne výčiny. Nakoniec sa opäť potvrdí, že všetko zlé je na niečo dobré. Len nevie, či ide písať komédiu alebo drámu. Nakoniec si povie, že s najväčšou pravdepodobnosťou tragikomédiu.

Nina si vydýchne. Petrov odpor by skončil jej úplným zrútením. V nemocnici by si možno konečne oddýchla. Cítila, ako jej hystéria hneď po príchode do vinohradu začala zaplavovať mozog, ale už registruje, ako ju napätie opúšťa. Predstaví si fľašu s farebnou tekutinou, napríklad vodu s malinovým sirupom. Fľaška sa postupne vyprázdňuje, červená mizne.

Poď, Flo, dáme králikom. Povie chlapcovi a ťahá ho preč od starej mamy.

Mama? A králiky nehryzú?

Nie, králiky nehryzú. Iba hryzkajú, aj to len potravu a možno zlých ľudí.

Tak potom nerozumiem, prečo ich babka chová. Vieš, aby ju nepohryzkali celú.

Ale choď! Nina naoko mávne rukou, ale chlapec vidí, že sa konečne usmieva.

Dlaňami máva nad ušami. Napodobní zajaca:

Chrum. Chrum. Chrum.

Daniel bol svojím spôsobom vizionár. Miro vlastne za všetko vďačil jemu. Grécki mnísi písali ešte v 19. storočí proroctvá, pripisovali ich Danielovi a iným starým postavám, verili, že to bude dôveryhodnejšie.   7   Aj on veril na mystiku mien. Veril, že Daniel musí vidieť do ďaleka, oázu v púšti, nie fatamorgánu. Vidieť, keď nie vzdialenú, tak aspoň blízku budúcnosť. Meno Daniel ho na túto funkciu predurčovalo. Od nápadu napísať softvér na rozpoznávanie hudby bol už len krôčik k založeniu firmy. Aplikácie, ktoré vyvíjali, boli tak komplexné, že zmietli akúkoľvek konkurenciu. Daniel bol jeho Steve Wozniak a Miro bol Steve Jobs. Alebo naopak? Nevedel. Na podobné hlúposti môže človek naraziť len v nejakom slovenskom IT magazíne. Tak či onak, momentálne sa čítaniu životopisov zakladateľov Apple programovo vyhýbal, v rámci psychickej sebaobrany.

Steve, pravda trochu predčasne penzionovaný. Potĺkal sa po golfových ihriskách. Strúhal formu na opulentných večeriach. Plavil sa na jachtách, ktorých paluby boli pokryté telami nahých modeliek. Ponáral sa medzi žralokmi. Vyliezol pod Lhoce-šar do výšky sedemtisíc metrov, kde ho, len tak mimochodom, skoro pochovala lavína. Zliezol do najhlbšej jaskyne sveta a ani si len nezapamätal jej meno – bolo to v Mexiku? V Rusku? Mesiace žil sám na malom ostrove utopenom v Tichom oceáne. Domorodci chodili zásadne nahí a po večeroch si to hromadne rozdávali na plážach. Čo ďalej? Aha, áno. Raftoval medzi rozzúrenými hrochmi, niekde v rovníkovej Afrike. Na ďaleký sever sa vybral pozorovať polárnu žiaru... Okrem Antarktídy bol asi všade a vôbec už netušil prečo a načo. Každopádne spoločnosť fungovala celkom dobre aj bez neho, a na účtoch sa len pretáčali čísla. Zdanlivo teda neexistoval žiadny dôvod, prečo by sa mal znepokojovať. Zdanlivo. V tom slove cítil nepokoj. Zradu.

Opäť nie je doma, opäť je niekde. Zdalo by sa, že ide o obrázky z raja alebo prinajmenšom dobre naštylizovaný klip pre prímorský hotelový rezort. Cez presklenú stenu terasy by bolo možné uvidieť priestrannú, s citom nadizajnovanú izbu. V posteli dve do seba zakliesnené telá. Blond vlasy sa takmer dotýkajú hrubého béžového koberca. Na nočnom stolíku dva poháre so zaschnutými kvapkami červeného vína. Zmeňme pohľad o 180 stupňov. Prierezmi medzi závesmi sa do izby derie ranné slnko. Keby sme látku odhrnuli, zistili by sme, že neďaleká vodná hladina sa krásne trblieta, občas vybodkovaná plastovými farbami vodných bicyklov. Niekde v diaľke, pre pobavenie tých niekoľkých turistov, veselo zatrúbi výletná loď. Obraz, respektíve sériu, zarámujeme do všadeprítomnej zelene.

Miro zacíti v nose kyslasto-slanú vôňu potu. Mierne nadvihne hlavu, rozlepí oči a uvidí oblúk prsníka zakončený ružovkastou bradavkou. Na chvíľku zatúži prisať sa k nej. Nie je v tom nič erotické, ozvalo sa rezíduum detstva. Nakoniec si z tváre odhrnie voňavé vlasy a pomaly, aby ju nezobudil, vstane. Cez nahé ženské telo prehodí plachtu, natiahne si šortky a postrannými schodíkmi sa vyberie k jazeru.

Všade ticho, akoby celý Balatonfüred ešte spal. Je po sezóne a nikde nikoho. V diaľke počuť priasť motorčeky kosačiek. Najteplejší september, aký kedy zažil. Pri brehu po kolená stojí rákosie a akoby šeptalo vetru niečo po vôli. Vlny narážajú na koly, hladina je plná modrých zrkadielok.   8   Opatrne vkročí do vody. Teplá. Dá si ruky v bok, ako keby sa chcel rozcvičiť. Zdá sa, že práve zaujatý postoj najlepšie odoláva prívalu otázok, ktoré sa naňho valia:

Ako sa sem vôbec dostal? Čo to bol za uletený nápad, ísť v polovici septembra na Balaton? Respektíve, ísť vôbec kamkoľvek. S ňou? Sám so sebou?

Dobre vie prečo. Musí si všetko, pre istotu, zrekapitulovať. Krok po kroku. Jednoducho sa zorientovať.

# # #

New York mu k srdcu nikdy neprirástol. Príliš veľký chaos, ktorý by pred rokmi možno vyhodnotil ako životodarný tep. Zmätok. Vibrovanie veľkomesta. Pulz doby. Úpadok? Treba si priznať, prišiel sem príliš neskoro. Príliš starý na to, aby ho mesto oslovilo. Queens mu však neprekážal. Nijako zvlášť nemal rád ani americkú hudbu. Hoci na Queense mu nevadila ani americká hudba. Vlastne nejakú americkú hudbu mal predsa len rád. Byt prilepený k parku. Domov za veľkou mlákou. Veľká kuchyňa s obývačkou a dve spálne. Pri gramofóne naukladané vinyly. Samá americká hudba. Dal si na zbierke záležať a stále ju z času na čas rozširoval.

Ich aplikácie samozrejme robili rebríčky toho „naj“ hoci aj z bolywoodskej či nolywoodskej hudby, ale Miro si vždy robil vlastný výber. V každej krajine, ktorú navštívil, vykonal základný výskum. Citové záležitosti nikdy nenechával na softvér.

Španielska La Movida Madrileña. Nemecký krautrock a nemecká nová vlna. Belehradské kapely osemdesiatych rokov a jednoznačne Ekaterina Velika – EKV. Beograd – zabudnutá elektronická perla. Gotická scéna v Skopje. Poľsko a Obywatel G. C. Taliansko – Teho Teardo a Maurizio Bianchi, milánska nová vlna. Francúzsko – Trisomie 21, Noire Desire... atď., atď.

Najhoršie na tom bola India. Bezpochyby. Zvuky Číny neprenikli cez Veľký múr. V Nigérii zatiaľ nebol.

Všetky objavy sú v jeho hlave, elpéčkach a samozrejme na nespočítateľných harddiskoch. Nekonečné dátové polia vysiate hudbou.

Park. Koruny stromov tvorili obrovský zelený koberec. Musel teda pripustiť, že aj z americkej hudby sa predsa len dalo niečo počúvať. Len vykročiť a prejsť sa. Na to, aká bola krajina veľká, nebolo počúvateľných položiek až tak veľa.

Hlúposť! Zahriakne sa Miro v duchu. Mnoho zaujímavých projektov sa len ťažko dokázalo preplaviť cez oceán. Netýkalo sa to výlučne hudby, pravidlo platilo všeobecne. Treba hľadať kukučie hniezda medzi vetvami. Určite veľa nepoznal, hoci diapazón mal bezpochyby rozsiahly. Od rocku cez industriál k experimentálnemu rocku, od popu až k trash metalu. Od raných päťdesiatych cez šesťdesiate, sedemdesiate roky až po najsúčasnejšiu súčasnosť. L. A., San Francisko, Nashville, Seatle, New York... Surf, motown sound, indie, alternatíva, grunge, elektronika, post punk revival... Sem-tam rap a zrnká, zrniečka hip hopu. Raz zoznam spíše a vylepí si ho na stenu. Samozrejme okrem vážnej hudby a džezu, tie mali samostatné poličky. Dokonca country! Hoci country z duše nenávidel. Výnimky potvrdzovali pravidlo. No áno, mal aj Jacksona. Thriller a Bad. Triedenie a kategorizovanie. Alebo počúvať hudbu stromov a vypnúť všetku hudbu. Niekedy len jedna-dve skladby. Málokedy kompletná diskografia. Triedenie a kategorizovanie bolo to, čo posúvalo ich firmu dopredu. Pustiť si štebot vtákov. Spev vtákov. Messiaenov Catalogue d‘oiseaux. Jediný album vážnej hudby, ktorý si opakovane púšťal. Možno práve kvôli názvu. Slovo katalóg ho fascinovalo odjakživa.

Katalogizovanie: triedenie a kategorizovanie. Celý život ho to niekam posúvalo. Kam? Už ako škôlkar zoraďoval angličáky na koberec. Pekne do jednej lajny alebo stĺpcov, štvorcov, kruhov... Dávno zabudol, podľa akého kľúča sa koberec zmenil na parkovisko. Možno nejaká ľahká forma autizmu. Roztriedil aj kocky lega, až potom postavil hrad.

Zasunie sklenenú tabulu, oddeľujúcu lodžiu od vnútorných priestorov bytu. Z reproduktorov znie Princeova The Most Beautiful Girl In The World. Niekto začal triediť namiesto neho. Asi do konca života bude ľutovať, že nestihol Princeov koncert. Nikdy ho naživo nevidel a bohužiaľ už ani neuvidí. Vykročí do začínajúceho dňa. Musí.

Jednanie v newyorskej Sieni vedy prebehlo veľmi rýchlo. Výstava sa bude volať „Digitálna revolúcia v hudbe“. Skutočne invenčný názov. Pomyslel si. Mali by tam byť Danielove, teda ich, teda Danielove a trochu aj jeho, prvé aplikácie, prvé triedenia. Určite je česť odprezentovať sa bok po boku s najväčšími hviezdami kybernetického neba. Alebo si len Američania potrebovali naplniť nejakú efemérnu kvótu pre východnú Európu? Hm, možno. Bol zvedavý, či Daniel prekoná svoj panický strach z lietania a pôjde o dva roky na vernisáž. Dva roky! Čo chcú preboha pripravovať dva roky? Aj teraz sa všetko dalo vybaviť e-mailom, telefónom, video konferenciou, čímkoľvek.

Ani Miro sem nemusel letieť. Pribalil si však stretnutie s audítormi a „realitným oddelením“ ich americkej pobočky. Adresa nutná kvôli daniam. Oddelenie tvorila postaršia česká emigrantka z konca osemdesiatych rokov. „Stihla to“ tesne pred revolúciou. V celej americkej pobočke pracovali ešte ďalší piati expati zo strednej/východnej Európy. Práve „česká spojka“ mu našla a zrealizovala kúpu bytu v Queense. Sieň vedy bola už len čerešnička na torte.

Koniec koncov, vždy je fajn, keď sa ľudia stretnú. Alebo aj nie. Kde sa vzala, tu sa vzala rozleptávajúca myšlienka. Napadlo mu, či sa náhodou nepotáca na prahu vyhorenia. Mal by navštíviť psychológa. Doktorom sa vždy vyhýbal ako čert krížu. Je psychológ doktor? A čo by mu asi tak povedal? Že občas, vlastne dosť často, nenachádza zmysel? Ničoho a v ničom? Ráno má problém vstať z postele. Žeby depresia? Ale s perinou predsa bojoval od nepamäti. Nie a nie ju zhodiť včas. Už na základnej meškal, a pritom býval len pár krokov od školy. Zvonilo, keď sa prehadzoval na druhý bok.

Psychológ sa naňho pozrie a uvidí ďalšieho zúfalca? Ďalšieho samotára? Ďalšieho večného hľadača a nenachádzača? Kde vlastne leží hranica vychýlenia? Možno cez pomyselný prah už dávno prešiel.

Nevšimol si, kedy zabuchol dvere.

# # #

Kurátor a technický riaditeľ sa po formálnej večeri a miliónoch small talks odporúčali. Bol rád, že má oficiality za sebou. Kvóty nespomínali, dominovala politická korektnosť. Zo všetkých tých kecov v ňom neostalo skoro nič. Jedna poznámka sa predsa len zaháčkovala v mäteži pamäťových buniek. Bola o tom, ako východoeurópski manažéri kašlú na korporátny dress code. Jeho biele džínsy a voľnú bledomodrú košeľu div že nepovažovali za symbol vzbury voči establišmentu. Nebol si úplne istý, či by v šatníku našiel čo i len jeden oblek, ale o vzbure nemohlo byť ani reči. Jednoducho by sa v obleku cítil ako idiot. Zahynul by. Zviazaný v zvieracej kazajke modernej doby.

Keď koryfeji vedy odcválali, každý v inom taxíku, vrátil sa späť. Presunul sa do barovej časti. Domov sa mu ešte nechcelo. Podnik praskal vo švíkoch a priestranná terasa bola na tom podobne. Mesto oblievali horúčavy a tu aspoň ako tak prúdil vzduch z parku. Potreboval spláchnuť celý deň, prehupnúť sa do inej reality. Nemyslieť na prácu, firmu, advokátov a audítorov, úmorné jednania...

Cez otvorené dvere k nemu doliehali útržky rozhovoru v češtine a slovenčine. Trochu ho to prekvapilo a zároveň zaujalo. Zbystril sluch. Mladšia, viac než príťažlivá blondínka sa hádala so starším mužom. Milenka nejakého zbohatlíka sa nudí a vyrába problémy? Nebol si úplne istý. Žena pôsobila dosť suverénne, nevkladala do rozhovoru zbytočné emócie. Počul len fragmenty a zmysel rozhovoru mu unikal. Muž hovoriaci česky prudko gestikuloval a zdalo sa, že je fakt naštvaný.

Uvažoval, či by nebolo možné vypočuť si rozhovor v online streame a či náhodou Daniel nemá aplikáciu aj na podobné situácie. Strácal prehľad. Odpočúvanie cez satelit? Aplikácia na zosilnenie mikrofónu? Celý priestor nasamplovať ako jeden zvukový objekt a potom zjemniť filtre. Nadstaviť fazety a rezať, vrstvu po vrstve. Každopádne, ako komerčný produkt podobnú službu ponúkať nebudú. Nech ostane doménou všetkých tajných služieb sveta.

Žena vstane. Je dosť vysoká s vyšportovanou postavou. Môže to zodpovedne posúdiť, keďže na nej povieva len kúsoček látky, siahajúcej sotva do polovice stehien. Svaly sa dajú do pohybu. Odchádza. Zreteľne počuje, ako si pre seba hovorí:

Debil. To je ale debil.

Chlap tiež vstane a kričí za ňou:

Kam, jako, jdeš?

Do klubu. Na džez. Rázne odpovie neznáma kráska a vykročí smerom k Mirovi. Chlapík je, rovnako ako on, z odpovede obsahujúcej slovo džez frapovaný tak, že sa už nezmôže na odpoveď. Rezignovane mávne rukou.

Mirovi sa však duchaprítomnosť zázračne vráti a s neodolateľným úsmevom, najnonšalantnejšie, ako sa len dá, prehodí:

Môžem sa pridať? Milujem džez.

Na sekundu zastane, primrzne, potom sa opäť naštartuje a povie takou intenzitou hlasu, aby aj muž za jej chrbtom pochopil, že to myslí vážne:

No prečo nie. Ďalší slovenský nadšenec džezu v Queense. Neuveriteľné! Teatrálne si ešte povzdychne a rázne vykročí. Lodičky na vysokom podpätku očividne nie sú pre jej chodidlá prirodzeným prostredím. Pri chôdzi sa pohupuje v bokoch, nohy idú mierne do kríža a Miro si musí priznať, že celý efekt pôsobí mimoriadne sexy. Zdá sa, akoby sa vznášala alebo tancovala nejaký neznámy druh tanca.

O chvíľu už blúdia neprehľadnými uličkami jednej z európskejších štvrtí New Yorku. Taxikár sa tvári, že vie, kam ide. A naozaj, po niekoľkých minútach ich vyklopí pred ošarpanou budovou, z ktorej útrob hrmí najfreejazzovejšie trúbkové sólo na svete. Možno kolega Laca Décziho, nedajbože majster osobne. Pozrie na ňu, či si návštevu podzemia náhodou nechce rozmyslieť. Nika – pri rýchlom predstavovaní zaševelila niečo podobne znejúce – sa však tvári, že psychedelické úlety nasávala s materským mliekom.

Nenápadne skontroluje displej telefónu. Firemný Music Adviser vyhľadal klub, ale ako vidí, zmluvu s ním nemajú. Zajtra pošle niekomu zodpovednému tip. Mail od softbota zrejme zachytil anti-spam. Teraz musí nastúpiť človek. Vypne mobil.

Jupí, ide sa na džezzzz! Zavelí a rúti sa do vnútra. Miro sa začína preberať z letargie. Šípková Ruženka ukrytá hlboko v jeho vnútri už spala pekne dlho.

No zbohom. Pomyslí si pobavene. Nič iné mu neostáva, a tak ju nasleduje.

daniela mala akadémiu rada. úprimne. medzi múrmi školy strávila takmer desaťročie. poskytli jej fantastické podmienky. na štúdium aj na výskum. rozumela si s kolegami, ale aj s nadriadenými. idylka. nikto nepochyboval, že najlepšie vzdelávacie inštitúcie boli vojenské. nielen čo sa týkalo obrany a spriaznených inžinierskych odborov. rozkvitali tu aj prírodné a humanitné vedy. všetky druhy umení. paradox v priamom rozpore so známym citátom: inter arma silent musae. po štyridsiatom ôsmom sa veľa vecí zmenilo. armáda dostala zelenú. obránila oblúk. vytvorila efektívnu spoločnosť. len občas škola pripomenula svoj prapôvod. povolanie „do zbroje“ ju nenadchlo. nemala na výber.

daniela tušila, že major, ktorého jej pridelili, je agent. teda aspoň niekedy ním určite bol. minulý čas je zrejme na mieste. umelé inteligencie z času na čas zverejnili zoznam agentov. a bolo po srande. len tak samé od seba. ako keby sa s nami len hrali. nebola v tom žiadna pravidelnosť. keď sa im zachcelo, sieť vyvrhla aj prísne utajované skutočnosti. výsledky práce agentov. častokrát zložité a nákladné operácie. bez logiky. bez racionálneho vodítka. chtiac-nechtiac sme s nimi museli spolupracovať. postupne ovládli celú agentúrnu činnosť. a celej hre rozumeli. pochopiteľne lepšie. oveľa, oveľa lepšie.

takže. majora nikdy predtým nestretla. v nekonečných chodbách a koridoroch akadémie ste mohli chodiť vedľa seba aj donekonečna. nestretnutí. nepoznaní.

agent? vojak? policajt? kancelárska krysa z ministerstva? nebolo to jedno? uvažovala.

pravdu povediac, nemýlila sa. bývalý agent. vyradený zo služby po celoplošnom zverejnení zoznamu agentov ligy. skoro pred dvadsiatimi rokmi. majorov profil sa práve sťahoval do jej integrovaného systému.

podľa posledných vyšehradských zmlúv bolo povolanie agenta v podstate výhodné. malé deti sa najradšej hrali na agentov. aj ona. päť- či šesťročná. pobehovala po dome s obrovskou plastovou farebnou, asi vesmírnou, zbraňou. agentka danka. pálila po všetkom, čo sa len pohlo. o necelé štvrťstoročie sú detské neónovo-blýskavé zbrane realitou. len nie sú z plastu. hoci tak vyzerajú. flexibilné, učiace sa bio-kompozitné materiály. tvrdené morské riasy skombinované s čímsi. vychrlené z 3d tlačiarní. ako koniec koncov všetko.

byť agentom znamenalo vykonávať prácu. rovnakú prácu ako ktorúkoľvek inú. agenti mali svoje odbory. mali svoje povinnosti a práva. byť agentom znamenalo poberať väčšinou dva platy. jeden od vysielajúcej agentúry a ten druhý od firmy, v ktorej agent zbieral dáta. alebo naopak dáta ničil. alebo akokoľvek s nimi manipuloval v prospech jednej a v neprospech druhej strany. najlepšie sa mali dvojití agenti, pretože tí poberali až tri platy a mali dve poistky. nehovoriac o rizikových príplatkoch. odlučnom a špičkovej zdravotnej starostlivosti. byť agentom je teda relatívne výnosné zamestnanie. a tak nečudo, že o túto prácu bol, a stále je, veľký záujem. rovnako ako aj o agentúrnu činnosť, pretože dnes je stále ťažšie a ťažšie vyrukovať s niečím novým. keď sa to niekomu podarí, získa ohromný náskok a, ľudovo povedané, bude za vodou. preto treba nové nápady už v zárodku investigovať. monitorovať. akcelerovať. developovať... a hlavne presunúť aktíva na stranu klienta, ktorý agentúru platil. a samozrejme, dohodnúť sa s matelkami. využívať služby agentov potrebovali z času na čas aj oni. vtedy sa agent zmenil na herolda – posla systému.

označenie matelko jej nikdy neprirástlo k srdcu. meno pochádzalo zo zvyškov rýmovaného argotu. umelko – matelko. vyvinul sa narýchlo, pre potreby komunikácie mestských geríl v legendárnej bitke o bratislavu. v revolučnom štyridsiatom ôsmom sa síce bojovalo hlavne v kyberpriestore, ale rodičia spomínali, že sa dokonca strieľalo v uliciach mesta. nikde v sieti na nič podobné nenatrafila. tesne pred vyradením elektroniky sa podarilo nájazdníkom odpáliť pulzné delo. schytalo to ufo a následne časť mosta snp. naši matelkovia utrpeli ťažké straty. hrdinovia. nakoniec sme sa ubránili. zvíťazili. ťažko vydobytá sloboda. systém údajne nebol v optimálnom stave niekoľko týždňov. mier trvá takmer štyri dekády.

v prípade odhalenia agenta hra skončila. agent sa musel preukázať svojou licenciou a zmluvou s agentúrou. tá potom bola povinná uhradiť ušlý zisk. poprípade škody. respektíve všetky výdavky spojené s ich pôsobením. niekedy šlo naozaj o nepredstaviteľné peniaze, ktoré musel uhradiť odhalený agent. pravdaže, o príjem častokrát prišla aj agentúra, pretože klient nedostal všetko, čo si prial, alebo čo si objednal. a tak bolo pochopiteľné, že aj agent, aj agentúra boli poistení. naviac agent prišiel o jeden a niekedy aj o druhý plat, takže sa musel pripoistiť aj pre prípad straty zamestnania a ušlého zisku.

zdá sa teda, že všetky riziká padajú na hlavu poisťovne. ale kdeže. poisťovňa sa zvykne poistiť u ďalšej poisťovne a s istinou obchoduje na akciovom trhu. poisťovňa, v ktorej je poistená prvá poisťovňa, podniká podobne. niekedy sa stane, že prvá poisťovňa vlastní deriváty svojej vlastnej poistky alebo ich vlastní agentúrou preverovaný objekt. niekedy sú výnosy z derivátov tak vysoké, že prevyšujú potenciality novej udalosti. podškrtnuté zrátané: vlastne nie je v záujme preverovaného, aby odhalil agenta, aj keď o ňom vie. umelé inteligencie zasahovali aj do agentúrneho biznisu. bez škrupulí. keď hráči porušovali pravidlá. všetci chápali, že na počítadlách sa zložité poisťovacie operácie vykonávať nedali. nuž, zasahovali. keď bola prekročená miera únosnosti. pre niekoho bohužiaľ, pre väčšinu vďakabohu. snažili sa zachovať rovnováhu. akékoľvek handrkovanie neprichádzalo do úvahy.

z vyššie uvedeného úplne jasne vyplývalo, že sa strieľalo pramálo. ani zďaleka nie toľko, ako vo svete agentky danky. žije v krásnom novom svete, v ktorom už nikto nemal záujem agentom ublížiť. nedajbože ich pripraviť o život. agenti sa správali podobne. mali príliš vysokú cenu. nikdy zbytočne neriskovali. aj keď určité riziká existovali vždy. väčšinou však šlo o zhluky nešťastných náhod. v ubúdajúcom svete aj povolanie agenta postupne mizlo. ubúdalo. agentskej práce.

na druhej strane byť teroristom bolo trestné. protizákonné. teroristi boli agenti, ktorí väčšinou vykonávali takzvanú špinavú prácu. nemali licenciu. ani zmluvu s vysielajúcou agentúrou. neboli, pochopiteľne, organizovaní v odboroch. na prvý pohľad bolo jasné, že šlo o černotu najčernejšiu. ak boli prichytení, strávili zvyšok života vo väzení, pretože väčšinou nemali také množstvo peňazí, aby uhradili škody spôsobené svojou činnosťou. teroristu nepoistili v žiadnej poisťovni a ich operácie boli väčšinou predmetom záujmu agentov. pokiaľ sa o plánovanej teroristickej akcii vedelo dopredu, väčšinou sa dalo predvídať, kam sa pohnú burzové krivky a ostatné už bola materská škôlka. zárobok bol viac než istý. tu sa však väčšinou agent musel zamestnať u agentúry, ktorá vysielala teroristov. a tak sa vlastne aj z neho stal terorista. v takomto prípade vznikali veľmi zaujímavé právne situácie, ktoré umožňovali blysnúť sa mladým, nádejným a dravým advokátom. umeláči väčšinou podobné výchylky rušili v zárodku. občas niečo uniklo aj ich pozornosti.

pravda, stávalo sa, že teroristi neboli agenti, ale naozajstní fanatici. veriaci v nejakú ideu. ovečky slepo oddané utkvelej vízii. takýmto ľuďom nešlo primárne o kredity. ani coiny. opäť je minulý čas tam, kde má byť. dnes by sa už len ťažko našiel idiot, ktorý by ešte v niečo veril. ak sa predsa len našiel, nedajbože celá skupina takýchto výnimočných úkazov, muselo ísť o niečo ďaleko presahujúce danielino vnímanie.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Fytopaleontológia|Príbehy prvých koncov sveta.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.