Bronwyn Scottová

Popelka z předměstí

Překlad: Marie Koubová

Milá čtenářko,

jistě tušíte, že knížky pro Vás připravuji surčitým předstihem. Když píšu tento dopis, je teprve březen, sluníčko nesměle vystrkuje své hřejivé paprsky a zima o sobě ještě nějaký ten den dává vědět. A taky nám tu ještě pořád řádí koronavirus, jsme zavření doma a netrpělivě vyhlížíme, kdy tahle hrozná pandemie skončí...

Doufám, že vdobě, kdy tohle budete číst, už bude ten hlavní nápor za námi. A taky doufám, že Vám moje knížky přinesou alespoň trochu pozitivní energie a radosti do života. Diane Gastonová napsala příběh, který vAnglii v 19. století nebyl tak neobvyklý – i když dnes si ho asi ani nedovedeme představit. Mladá zchudlá šlechtična se provdá za staršího bohatého muže, jen aby zachránila své dvě sestry. A již ve čtyřiadvaceti letech ovdoví… Skrývaná vášeň Vám už napoví, že hrdinka dlouho truchlit nebude a nová láska na sebe nenechá dlouho čekat. Druhý červnový příběh je od Bronwyn Scottové a patří do minisérie Spřízněni před oltářem. Nazval jsem ho Popelka zpředměstí. Hlavní hrdinka se vydává za italskou princeznu, ale kdoví, jak to sjejím šlechtickým titulem doopravdy je.

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

Tempted by His Secret Cinderella

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2019

Překlad:

Marie Koubová

Odpovědný redaktor:

Ivana Čejková

© 2019 by Nikki Poppen

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2021

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Historická romance jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN: 978-83-276-5441-0 (EPUB)

ISBN: 978-83-276-5442-7 (MOBI)

ISBN: 978-83-276-5601-8 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Londýn, pátek 13. července 1855

Sutton Keynes se považoval za vědce. Uznával rozum, logické myšlení avědecké postupy. Na nic jiného vjeho spořádaném životě nebylo místo. Tedy až do této chvíle. Do okamžiku, kdy Barnes, právník jeho zesnulého strýce, pronesl jedenáct slov, která pro něj– starého mládence, zcela spokojeného se svým svobodným stavem– znamenala katastrofu.

„Pokud chcete získat strýcovo dědictví, musíte se do čtyř týdnů oženit.“

Oženit se do čtyř týdnů. Sutton zalapal po dechu. Tato jednoduchá věta vysála zmalé anábytkem přeplněné kanceláře vPoppins Court veškerý vzduch.

Kčertu… Myslel jsem si, že jsem tuhle šílenost strýci vymluvil, když jsem byl uněj na jaře na návštěvě. Jasně jsem mu přece tehdy řekl, že ojeho peníze nestojím. Ašel jsem dokonce tak daleko, že jsem mu navrhl, aby své peníze věnoval na charitu, když je nechce dát vlastnímu synovi, uvažoval vduchu.

Strýc přesto vše odkázal jemu.

Asi jsem nebyl tak přesvědčivý, jak jsem si myslel, povzdechl si Sutton asáhl po šálku čaje, aby si dal pořádný doušek. Škoda, že to není něco silnějšího.

Snažil se tvářit neutrálně, jako by se nic nedělo. Jako by jeho svět nebyl najednou vzhůru nohama. Musí zůstat klidný arozumný. Alespoň dokud se nedozví všechny detaily. Možná to nebude tak hrozné, jak se nyní zdá.

„Čtyři týdny? To je dost krátká doba na to, abych si našel manželku.“ Partnerku na celý život. Byl to obrovský závazek. Závazek, který se mu zatím dařilo úspěšně odsouvat. Tyto věci, stejně jako správně prováděný experiment, nelze uspěchat. Je nutné provést sběr vzorků, zvážit nejrůznější proměnné, shromažďovat aanalyzovat informace, ověřovat hypotézy atřídit fakta.

„Irok by byl málo, aby si člověk vybral vhodnou nevěstu,“ dodal Sutton aodložil šálek, který Barnes rychle doplnil vnaději, že množstvím nahradí to, co nápoji chybí na kvalitě, tedy absenci brandy.

„Mají ty čtyři týdny nějaký důvod?“ zeptal se Sutton, stále navenek zcela klidný. Nehodlal se jen tak vzdát. Nebyl vzásadě proti manželství, ale nechtěl nic uspěchat. Spěch totiž exponenciálně zvyšuje možnost chyby. Pokud by ktakto krátké lhůtě nebyl žádný relevantní důvod, mohl by si vybojovat její prodloužení.

Horečně se snažil přijít na důvod strýcova rozhodnutí. Mezi výstřední záliby jeho strýčka patřila kromě mnoha dalších inumerologie. Čtyřka– čtyři archandělé, čtyři evangelia, čtyři apokalyptičtí jezdci… jenže jakou by to mělo souvislost se čtyřmi týdny na svatbu?

Čtyři… to je dvě na druhou, ozvala se jeho vědecká mysl. Čtyři prvky, čtyři fáze měsíce, čtyři roční období…

„To požaduje banka, pane Keynesi,“ přerušil tok jeho myšlenek Barnes.

„Banka, do jejíchž fondů váš strýc investoval, požaduje, aby všechny záležitosti ohledně účtů zesnulého byly vyřešeny do čtyř týdnů od úmrtí vlastníka těchto účtů.“

Ale vše ostatní, zejména sňatek, si vymyslel jeho strýc. To jeho strýc podmiňuje dědictví uzavřením manželství, ne banka. Teď už mu to dávalo smysl. Čtyři… druhá mocnina dvou. Manžel amanželka. Dvě části jednoho celku.

„Apokud odmítnu se strýcovými podmínkami řídit?“ Barnesovo husté obočí při tomto dotazu povyskočilo překvapením nahoru. Nestávalo se každý den, aby nějaký dědic odmítl převzít obrovské dědictví.

„Pak vše získá váš bratranec Baxter Keynes,“ pronesl Barnes apřes tlustá skla brýlí hodil po Suttonovi velmi vyčítavý pohled.

„No jistě, Bax,“ posměšně si odfrkl Sutton. Bax byl jediným důvodem, proč by byl ochotný strýcově vůli vyhovět. Udělal by všechno, tedy téměř všechno, aby se jeho zlotřilému bratranci nedostaly strýcovy peníze do rukou.

Do čeho se to dostal? Nejenže ho okolnosti nutí ke sňatku, ale ještě se bude muset vpomyslném ringu utkat se svým bratrancem, jediným strýcovým potomkem.

„Znáte mého bratrance, pane Barnesi?“

Barnes se na Suttona upřeně zadíval. „Samozřejmě, že ho znám, pane Keynesi. Ostatně, byl tu dnes ráno. Ale nezdržel se moc dlouho,“ řekl slehkou jízlivostí avočích se mu zablesklo.

Poprvé od chvíle, kdy Sutton vstoupil do této omšelé kanceláře, vypadal Barnes jako inteligentní arozumný právník. Většina rozumných lidí měla sjeho strýcem problém.

Takže Baxter už to ví. Oto to bude všechno zajímavější amožná trochu nebezpečnější. Sutton opět sáhl po šálku sčajem azamyslel se, ve snaze vstřebat všechny informace.

„Asi nebyl zrovna nadšený. Vztekal se hodně?“

Nebylo by divu, když mu strýc neodkázal vůbec nic. Ikdyž to nebylo zcela překvapivé rozhodnutí. Strýc tím vyhrožoval již dlouhé roky ve snaze přinutit svého syna klepšímu chování.

Strýcův titul nebyl dědičný, takže jediné, co mohl Bax zdědit, byly otcovy peníze. Aty teď strýc odkázal synovci, ne jemu.

„Zuřil. Byl vzteky bez sebe,“ poopravil ho Barnes asgrimasou pokývl směrem krozbitému oknu. Sutton se chápavě usmál.

„Kdybyste ho znal, věděl byste, že nemám na výběr. Nejde totiž oto, jestli chci získat strýcovy peníze. Já je musím dostat. Baxter rozhodně není člověk, kterému by se mělo svěřit tak obrovské bohatství.“

Jeho bratranec nebyl jen bezohledný člověk, který lehkovážně utrácel za věci, jako je hedvábná vesta nebo rychlý kůň. To by mu ostatně nikdo nezazlíval. Ani Sutton. Horší bylo, že se zapletl sotrokáři sbílým masem, kteří prodávali bílé ženy do harémů na východě, asobchodníky se zbraněmi, ochotnými prodat je komukoliv, kdo dostatečně zaplatil. Otom ale veřejnost nic nevěděla, atak považovala syna excentrického sira Lelanda za typického džentlmena. Tím ale Baxter byl jen na povrchu, pod nímž se skrývala jeho pravá povaha, temná anebezpečná.

„Jestli to chápu dobře, pane Keynesi, budete se tedy co nevidět ženit,“ pronesl Barnes bez otazníku na konci věty. Pak poklepal na hromadu papírů na stole avytáhl zní další dokumenty.

„Nejspíš ano.“

Velmi brzy avelmi rychle. Bez možnosti provést důkladný výzkum, umožňující přijmout správné rozhodnutí. Nic ztoho neodpovídalo jeho povaze.

Navíc už se jednou takto spálil. Vmládí se bezhlavě zamiloval do Anabeth Morelyové, ale místo vřelé lásky ho čekalo jen ledové rozčarování, když se místo lásky dočkal jen povrchnosti avypočítavosti. Znovu už to nezkoušel. Sňatek tak byl tou poslední věcí, kterou by plánoval aokterou by usiloval. Stejně jako strýcovy peníze.

Pokud mu někdy sňatek přišel na mysl, bylo to velmi, velmi zřídka. Svatba vtěchto myšlenkách představovala událost snejasnými obrysy vještě více zamlžené aneurčité budoucnosti. Nejdříve tak za pět let, až se mu podaří prosadit se svelbloudy na Newmarketu.

Až do dnešního rána tedy rozhodně neměl vúmyslu oženit se ještě vlétě, které už má navíc svoji první polovinu za sebou.

Navíc ho čekají důležitější věci. Příští měsíc by měla jeho velbloudice porodit první velblouďátko. Musí tedy vypracovat detailní výživový plán, prostudovat pokrevní linie apokračovat se studiemi velbloudího mléka.

Newmarketský svaz chovatelů očekává, že jim výsledky přednese na zářijové schůzi. Letos je sňatek zkrátka absolutně nemožný, když má před sebou tolik práce. Stačí, že mu plány rozmetala strýcova smrt, kvůli níž musel Newmarket opustit. Kdyby nemusel řešit strýcovu závěť, nikdo by ho zNewmarketu nedostal. Původně si myslel, že se vrátí zpět okamžitě po přečtení závěti, ale její vyřizování zhatilo ityto plány. Než vše podepíše azařídí, bude to trvat minimálně dva dny.

Dva dny, kdy bude muset být vrušném abláznivém Londýně, tak vzdáleném od prostého aklidného prostředí vNewmarketu. Mnohem raději trávil čas se svými zvířaty než slondýnskými dohazovačkami avdavekchtivými dcerami vypočítavých rodičů. Někdo by ho mohl považovat za samotáře anebyl by daleko od pravdy. Sám si osobě myslel, že je velmi vybíravý vtom, komu věnuje svoji pozornost. Stručně ajasně, neměl čas na nesmysly aLondýn jich byl plný. Vinou strýcovy poslední vůle se teď stane terčem nechtěné pozornosti. Kdyby existovala jiná možnost, bral by ji všemi deseti.

Logická mysl vědce pracovala na plné obrátky. Možná by stačilo, kdyby se oženil jen na chvíli. Jakmile bude poslední vůle splněna aon bude mít jistotu, že se Bax kpenězům nedostane, mohou se rozejít.

„Ehm, ehm, pane Keynesi, posloucháte mě?“

Ne, neposlouchal. Byl příliš ponořený do hledání možných únikových cest.

„Svaším manželstvím jsou spojeny určité podmínky.“ Právník opět varovně pozdvihl obočí adodal: „Být vámi, pozorně poslouchám. Abyste se neženil zbytečně.“

Sutton zpozorněl astarý právník se spokojeně pousmál.

„Mohu pokračovat?“ zeptal se aodkašlal si. „Za prvé, nevěsta musí pocházet ze vznešené rodiny. Za druhé, manželství musí vydržet. Nelze ho anulovat, nesmíte se rozvést ani žít odloučeně. Jinak openíze přijdete.“

Kčertu. Právě stím Sutton počítal– vydrží vmanželství pár let apak dá manželce svobodu. Zcela jistě by našel ženu, které by takováto dohoda vyhovovala, kdyby jí za to čekala nemalá odměna.

Rozvod tedy nepřichází vúvahu, přehodnotil Sutton svoje možnosti. Ale stále tu zůstává možnost otevřeného manželství, jakkoliv mu tato možnost přišla nechutná. Přece jen od manželky něco očekával, minimálně věrnost aoddanost.

„Za třetí, musíte žít spolu vjednom domě. Každý sám můžete být maximálně třetinu roku.“

Moc prostoru na manévrování mu nezbylo. Smyčka se pořádně utáhla. Sutton si na tvrdé dřevěné židli nervózně poposedl azkřížil nohu přes nohu. Natáhl se po čaji, ale ten zpropadený šálek byl prázdný.

„Jak koukám, strýček to všechno velmi důkladně promyslel. Není tu moc prostoru kmanévrování.“

„Ale zase budete za tuto oběť opravdu velkoryse odměněn. Koneckonců, každý muž se jednou ožení,“ dodal právník ve snaze změkčit nekompromisnost podmínek.

„Mně ani tak nevadí sňatek amanželství jako takové, ale ten spěch apodmínky, které musím splnit, abych dostal peníze, okteré sice nestojím, ale které nechci nechat Baxterovi,“ shrnul Sutton suše.

Byla to úplná ironie. Strýc odkázal velké jmění boháčovi, oněmž věděl, že odalší peníze nestojí.

Je to vlastně vydírání, uvědomil si vduchu Sutton. Můj vlastní strýc mě vydírá, ato už není mezi živými. Adosáhne svého, všivák starý. Peníze se nedostanou do rukou jeho bezskrupulózního syna aani ho nemusel vydědit. Ajeho synovec se ožení, takže rod Keynesů nevymře.

„Víte stejně dobře jako já, že to dost dobře nemohu odmítnout, zdobrých důvodů,“ oznámil Barnesovi.

Ikdyž si snámi strýc ze záhrobí pěkně hraje astaví nás sBaxterem proti sobě, uvažoval vduchu. Pokud nesplním podmínky, všechny peníze dostane Baxter. Navíc musím počítat stím, že Baxter nebude jen tak sedět ačekat, jak to celé dopadne. Určitě se bude chtít do celé záležitosti vměšovat abude nebezpečný, nejen pro mě, ale ipro mou nevěstu, ať už se jí stane kdokoliv. Ve snaze získat otcovo dědictví Baxe nic nezastaví, tím jsem si jistý. Určitě mi bude chtít všemi způsoby zabránit, abych podmínky závěti splnil.

Barnes mu nalil třetí šálek aSutton ho vděčně naráz vypil. Potřeboval vzpruhu, než začne řešit otázku, kde najít vhodnou nevěstu.

Co se jeho týče, on měl ktakovému kroku motiv. Ale najde se nějaká vznešená nevěsta, která bude ochotná si ho vtak krátké době vzít? Ata doba se bude skaždým dnem hledání zkracovat. Kde má proboha takovou ženu hledat? Ženu, sníž by vydržel po celý život?

Jeho vědecké já se hroutilo. Neumělo si poradit snemožností zajistit si dostatečný počet vzorků potřebný pro odpovědné rozhodnutí. Sezona byla vpolovině, takže si musí nevěstu vybrat ztěch, které jsou po ruce, aještě nejsou zadané. Napadlo tohle strýčka, když svůj plán připravoval?

Na druhou stranu mohlo být hůř. Strýček mohl umřít koncem srpna, tedy vdobě, kdy už jsou všichni na svých venkovských sídlech. To už by neměl vůbec žádnou šanci si někoho najít.

Barnes shrnul všechny dokumenty na hromadu anaznačil tak Suttonovi, že schůzka je ukonce. Ale Sutton se ještě nechystal odejít.

„Aco tyhle papíry? Ještě jsme onich nemluvili.“

„Ataky nebudeme, dokud si nenajdete nevěstu,“ odpověděl suše Barnes. „Váš strýc mi nechal přesné instrukce, co vám mám kdy sdělit. Takže další informace dostanete až po oznámení vašich zásnub. Váš strýc byl velmi důkladný, pane Keynesi. Vy teď máte nepochybně očem přemýšlet aco dělat. Anemáte na to moc času. Kdybych vám mohl nějak pomoci, dejte mi vědět.“

Těmito slovy dal Suttonovi najevo, aby na nic nečekal apustil se do práce. Hodiny nemilosrdně odpočítávají čas…

„Děkuji za váš čas, pane Barnesi.“ Sutton vstal anapřáhl ruku.

„Budeme vkontaktu.“

Když Sutton vyšel ven, překvapilo ho, že se tam nic nezměnilo. Stále tam vládlo krásné červencové odpoledne– teplé aslunečné. Sutton si povolil límeček košile. Připadalo mu to nespravedlivé. Když se jeho život za jedinou hodinu od základu změnil, jak to, že svět kolem něj to nezaznamenal azůstal stejný?

Vydal se směrem knáměstíLudgate Circus. Potřeboval najít veřejné toalety. Přece jen vypil spoustu čaje. Rozhodl se, že si vezme do Mayfairu taxi, aby měl čas vklidu přemýšlet otom, jak si najít manželku.

Když ji nenajde, bude jeho šlechetný úmysl na nic. To ho ostatně na celé záležitosti rozčilovalo nejvíc. Byl nucen spolehnout se na někoho jiného než na sebe, ato dělal nerad avelmi zřídka, dokonce ivpřípadě přátel. Aspolehnout se na ženu, kterou nezná, to bylo zcela absurdní. Při svých experimentech byl až dosud schopen mít pod kontrolou všechny proměnné. Ateď bude vše záviset na ní, ať už to bude kdokoliv.

Sutton zavrtěl hlavou. Ne, nenechá ze sebe udělat oběť. Nebude se trápit tím, co nemůže ovlivnit, asoustředí se na to, co ovlivnit může. Možná ještě nezná svoji budoucí manželku, ale zná ženu, která mu stím určitě pomůže: svoji matku.

Než se za ní vydá, musí si ale ještě pár věcí promyslet. Řekl řidiči, aby zastavil azbytek cesty do ulice South Audley došel pěšky. Než došel kčíslu 71A, měl plán. Vědecký plán, založený na rozumu alogice.

DRUHÁ KAPITOLA

„To je ta nejsměšnější anejskandálnější věc, kterou tvůj strýc kdy udělal. Kdo to kdy viděl, najít si nevěstu za čtyři týdny? Anavíc na konci společenské sezony?! Většina lidí se už pomalu chystá zLondýna odjet.“

Catherine Keynesová vyslovila nahlas obavy, které se Suttonovi honily hlavou cestou kní.

„Přesně tak,“ přitakal skyselým výrazem Sutton. „Ale musím říct, matko, že vypadáš moc dobře. Mezi námi dvěma, věřím, že společně to zvládneme. Mám plán, ale budeš mi muset pomoct.“

Pozorně matku sledoval. Byla silná apěkně mazaná. Svou rodinu milovala nade vše. Odmala si říkal, že kdyby žila oněco dříve, byla by zní úžasná královna, která by hravě zvládala všechny dvorské intriky. Pro realizaci plánu, který vymyslel, měla všechny předpoklady, schopnosti ataké potřebné známosti. Navíc velmi dobře věděla, jak to vlondýnské společnosti chodí.

„To mě mohlo napadnout, že máš nějakou strategii,“ povzdechla si matka adodala: „Obávám se ale, že její součástí není úmysl vzdát se těch peněz. Přitom je ani jeden znás nepotřebuje. Mně bohatě stačí to, co mi zanechal tvůj otec. Akdo ví, možná ještě najdu někoho vhodného avdám se, takže si omě nebudeš muset dělat vůbec starosti.“

Tato možnost nebyla nereálná. Jeho matka byla ve svých padesáti letech stále krásná. Dnes si oblékla světlemodré letní šaty se stříbrnými nitkami, vlasy bez jediné šediny si pečlivě aelegantně učesala. Idržení těla měla stále vznosné.

Sutton přestal přecházet po pokoji aopřel se okrbovou římsu zkararského mramoru, dovezeného za drahé peníze zItálie. Další doklad toho, že Keynesovi opravdu peníze nepotřebovali. Stačilo jim to, co jim zanechal Suttonův otec, který své jmění vydělal obchodováním sjihovýchodní Asií.

„Nemusíš to přece dělat. Není to tvoje povinnost,“ namítla matka anahlas vyslovila to, co se Suttonovi honilo hlavou vBarnesově kanceláři. Mohl by ze všeho jednoduše vycouvat abylo by to jednodušší. Nemusel by teď spěšně hledat nevěstu amohl se vrátit ke svému klidnému život vědce.

Ale to nebylo ani společensky odpovědné, ani čestné. „Aby zlo zvítězilo,stačí,když slušní lidé nedělají nic,“ odcitoval Burkeho. „Nemohu to tak nechat. Poslední dívku, která měla tu smůlu, že se sBaxem potkala, našli minulý týden na břehu Temže mrtvou, skapsami plnými kamení.“

„Proboha! Copak ho nikdo nezastaví?“

„Je mocný. Amoc toho na všechny ví. Ale můžeme mu život trochu zkomplikovat. Třeba tím, že mu znemožníme získat strýcovy peníze.“

„Uspěchaným sňatkem?“ zvolala matka avyčítavě zvedla obočí. „To bude největší podívaná sezony,“ podotkla ironicky.

„To doufám,“ přiznal Sutton. Přesně to měl vplánu.

Matka zdvihla konvici sčajem.

„Šálek čaje, drahoušku?“

„Ne, nechci,“ odmítl nabídku mávnutím ruky Sutton. Dnes už měl tolik čaje, že mu to stačí do konce týdne.

„Přesně tak to totiž musíme udělat. Má-li být moje svatba podívaná, tak ať to stojí za to. Chci, aby to byla událost roku. Chci ztoho udělat pohádku, příběh lásky na první pohled.“

Ale pod tím vším se bude skrývat velmi náročný vědecký experiment.

„Pohádka, to se mi líbí,“ usmála se matka spokojeně, že Sutton nechystá nějaký skandál.

„Pozveme všechny dívky, které přicházejí vúvahu, na letní slavnost do Newmarketu,“ začala okamžitě plánovat. „Necháme je ochutnat luxus, který by je mohl čekat. Vytáhneme nejlepší porcelán analeštíme stříbro, abychom udělali dojem na jejich matky. Otcům nabídneme šampaňské afrancouzská vína. Hartswood je vlétě nádherný. Dívky se budou moci ve svých krásných toaletách procházet vzahradách ajejich otcové budou moci rybařit vřece.“

Sutton se rozesmál. „Když to říkáš, vypadá to jako hračka.“ Přál si, aby to samé platilo pro jeho manželství. Když získal vmatce spojence, přece jen se mu trochu ulevilo. Matka mu jeho rozhodnutí nerozmlouvala, ale ochotně mu nabídla veškerou svou pomoc aenergii.

„Obávám se, že budu vyžadovat víc, než jen hezké tvářičky ašaty roztroušené po zahradě. Nechci si vybírat manželku jen podle toho, jak vypadá ajaké má šaty. Už jsem si to jednou vyzkoušel avíš, jak to dopadlo.“

Pohroma jménem Anabeth Morelyová ho potkala před řadou let, ale ani tak neměl chuť si něco takového zopakovat.

„Budeme muset připravit detailní program. Chtěl bych skaždou dívkou strávit určitý čas. Chci sledovat, jak se chovají vrůzném prostředí, vmé společnosti ive společnosti jiných lidí. Nakonec uspořádáme ples, na kterém opůlnoci vyhlásím, kterou dívku jsem si vybral za nevěstu. Prostě pohádkový konec.“

„Takže slavnost jako zkoumání dívek pod drobnohledem?“ poznamenala trefně matka.

„Ano, vlastně proč ne. Nejsem ostatně první, kdo slavnost využil kpodobným účelům. Na takovém plánu není nic skandálního– je to docela tradiční způsob.“ Aefektivní. Dostane všechny dívky přicházející vúvahu pod jednu střechu.

„Místo iúkol jako vystřižený zpohádky,“ souhlasila matka. „Kdy by měla ta slavnost začít?“

„Za pět dní. Nemohu ztratit ani den, pokud mám splnit podmínky strýcovy závěti. Zvládneš to?“ Musejí jednat rychle, jenže extravagantní akce vyžadují čas na přípravu. „Zvládneš připravit celý program, vyladit detaily apozvat hosty?“ Vtomto na svou matku velmi spoléhal. On se bude věnovat právním záležitostem. Stejně neměl nejmenší představu otom, jak se podobné akce plánují.

„Za pět dní? Téměř nemožné, ale já to zvládnu,“ odpověděla aoči jí svítily nadšením. Milovala podobné výzvy. „Kdo jiný než matka by měl vědět, jak podobné akce uspořádat. Pokud to takhle opravdu chceš, pomůžu ti.“ Jemně se usmála. „Můj syn se bude ženit. Bůhví, že jsi mě nechal čekat docela dlouho. Ale teď už se musím pustit do práce, abychom to stihli.“

„Děkuji ti, matko.“ Byl její jediné dítě. Bohužel. Jeho matka by si zasloužila hromadu dětí– dcery, kterým by našla vhodné manžele, asyny, jimž by našla prestižní uplatnění. Místo toho měla jen jeho, vědce, který před společenským životem dával přednost velbloudům akoním. Jeho jediný výlet do „normálního“ světa mu stačil. Některé experimenty nemá smysl opakovat.

Ještě zbývalo probrat jednu věc. „Co se týče hostů, jsem si vědom, že sezona pomalu končí ařada dívek je zadaná.“ Suttonovi vytanula na mysli dědička čajového magnáta, Pavia Honeysettová, která se nedávno vdala za jeho přítele Cama Lithgowa. Nesplňovala by sice strýcova kritéria– neměla titul ajejí matka nepatřila mezi šlechtu– ale přesto před svatbou upoutala Suttonovu pozornost.

„Však ona se nějaká nezadaná najde,“ namítla matka, která nesdílela jeho obavy. „Ascot ikrálovská regata už jsou za námi, takže lidé budou hledat něco nového. Stačí dát oznámení do novin auvidíš, že za pět dnů bude celý Londýn vNewmarketu,“ prohlásila sebejistě aspiklenecky na něj mrkla: „Na takovou akci bude chtít přijít každý. Amy jim to umožníme. Necháme je soupeřit otvou pozornost. Ty nepotřebuješ nikde žebrat, ne stvým bohatstvím avzhledem.“

Právě to mu dělalo starosti. Nechtěl se nechat lapit nějakou chudinkou, ostýchavkou nebo zlatokopkou. Matce ale nic neřekl. Tohle si ohlídá sám. Navíc hlavním lákadlem bude jeho dědictví, takže je jedno, jestli se slavnost uskuteční vNewmarketu nebo vLondýně, ikdyž vNewmarketu bude moci snadněji určovat, ským chce trávit čas. Zde vLondýně by musel spoléhat na to, že se objeví na seznamu pozvaných hostů. Sklonil se, aby matku políbil, aměl se kodchodu. Nutně potřebuje chvíli klidu atu mu dopřeje pánský klub, kde bude mít svůj drink ičas na přemýšlení. Bude oněj nějaká dívka stát– jen oněj samotného, ane openíze, které ssebou přináší? Může jen doufat, že rozhozená síť bude dost široká aže vní strochou štěstí uvízne vhodná rybička. Protože byl ale vědec, ve štěstí zrovna nevěřil.

Měl ktomu důvod. Štěstí se umělo velmi rychle zvrtnout vneštěstí aani dnes mu zrovna nepřálo. Vklubu si Sutton ani nestihl sednout, když si uvědomil, že Londýn nemusí čekat na oznámení vTimesech. Ve společenské místnosti to jen bzučelo abyl si jistý, že se tam probírá právě to, že se stal dědicem sira Lelanda Keynese. Ve čtyři hodiny už to věděl celý Londýn. Bylo jasné, že na společenském nebi se objevila nová výhodná partie.

Ze všech stran se kSuttonovi sbíhali muži, aby mu pogratulovali apotřásli si sním rukou. Řadu znich od školy ani neviděl, některé neznal vůbec. Starší muži mu kondolovali kvůli úmrtí strýce, mladší chtěli navázat nebo obnovit vztahy. Avšichni měli sestry, dcery, neteře, sestřenice nebo kmotřenky.

Množství žen, které mu takto byly nabízeny, zcela zaplašilo jeho obavy znedostatku kandidátek. Stačí mít pořádný majetek ažen na vdávání je hned dost. Tato náhlá popularita ale vSuttonovi probudila dřívější obavy. Stal se pouhou bránou kbohatství. Sutton si proklestil cestu kprázdné židli vrohu aobjednal si pití, samoty si ale příliš neužil. Přestal být člověkem astal se věcí, kterou bylo třeba manipulovat pro osobní prospěch. Což byl důvod, proč tak dlouho manželskému stavu odolával. Nechtěl spojence anepotřeboval ani peníze, ani politické konexe případné manželky.

Chtěl něco víc. Nemusela to být nezbytně láska. Protože láska nemá se vznikem úspěšného páru nic společného. Které zvíře si hledá ksobě druha nebo družku, protože touží po lásce nebo spojenectví? Žádné. Hledají sílu akompatibilitu. Apřesně to chtěl iSutton. Kompatibilitu. Chtěl najít někoho, kdo miluje zvířata akoho by bavilo věnovat se jeho velbloudům akoňům. Koho by bavilo být sním. Všechna tato přání se nyní zdála zcela nesplnitelná.

Do jeho svatyně právě vstoupili dva mladí muži ažoviálně se sním zdravili, byť se znali jen od vidění, když se jednou či dvakrát potkali na dražbě koní vTattersalls.

„Keynesi, to jsme rádi, že tě vidíme. Teď tě asi vLondýně uvidíme častěji, že?“

Sutton se usmál, potřásl jim rukama avduchu přemýšlel, jak dlouho jim bude trvat, než mu nabídnou nějakou nezadanou ženu zjejich rodiny.

„Se mnou je tu letos přes léto sestra,“ řekl první aSutton měl co dělat, aby se nerozesmál. Samozřejmě! Trvalo mu to jen třicet vteřin. To je prozatímní rekord. Kdyby strýc nebyl mrtvý, Sutton by ho za tohle schutí zabil. Udělal mu ze života peklo!

TŘETÍ KAPITOLA

Bermondsey Street, jihovýchodní Londýn, sobota 14. července

Klapání podpatků po dřevěných schodech Elidh včas prozradilo, že se otec vrací domů střízlivý aněčím rozrušený. To ji poněkud vylekalo. Obvykle to znamenalo další nerealizovatelný plán, jak vybřednout zjejich věčné chudoby.

Elidh odložila kus oblečení, který zašívala, aduševně se připravovala na to, co přijde. Ujejího otce si jeden nebyl nikdy jistý. Jednou přivedl domů neznámé lidi, jindy nové nápady. Jednou přitáhl dokonce osla. Ale peníze nikdy, ikdyž to by si Elidh přála nejvíc. Teď by se jim opravdu hodily. Uskrovnili se, jak jen to bylo možné, ale stejně to nestačilo.

Tolik si přála, aby její otec byl normální chlap, který každý den ráno vstane ajde do své kanceláře vlondýnské bance. Takový úředník si může za rok vydělat přes sto liber, ato už znamená určitou jistotu. Úředník měl ijistotu zaměstnání. Pokud byl přijat, už ho nikdo nikdy nevyhodil, leda by sám chtěl jít.

Asto liber pro Elidh znamenalo hotové jmění. Mohli by se odstěhovat ztéto barabizny amožná izdoků někam, kde je hezky, třeba do Chelsea. Mohli by si sami vařit anemuseli by jíst ty nechutné blafy, které se podávají vjídelně dole.

Ale její otec nebyl úředník. To bylo pod jeho úroveň. On byl dramatik ašéf herecké společnosti. Nebo alespoň byl před třemi lety, kdy byla ještě na živu její maminka akaždý den byl plný dobrodružství.

Jenže matka umřela na tuberkulózu ateď to vypadalo, že ztratí iotce. Bez ženy, jež byla láskou asvětlem jeho života, si najednou nedovedl sživotem poradit. Ano, měl světlé momenty, kdy dostal inspiraci apsal, mnohdy iněkolik dní, což bylo dost dlouho na to, aby Elidh začala doufat, že tentokrát hru dokončí aže bude tak dobrá, že oni bude zájem. Ale vždy to dopadlo stejně. Hromada zmačkaných papírů na zemi azáchvaty, při nichž otec řval, že napsal pouhý škvár aže už nikdy nic kloudného nenapíše. Ale to se musí změnit. Udna se ocitli už mnohokrát, ale nikdy ne tak blízko jako nyní. Vždy měli něco, co mohli prodat, vždy se pro ně našla nějaká práce. Ale teď už by je ani to nezachránilo.

Neměli nic, co by mohli zastavit, anebyla ani naděje, že by otec nějakou svou hru dokončil anašel mecenáše, který by ji od něj koupil. Dnes ráno Elidh spočítala všechny jejich peníze. Když připočetla ičástku, kterou si vydělala vkrejčovství, dostala sumu, která jim postačí na zaplacení nájmu na další měsíc. Jenže sezona končí asní ipráce vkrejčovství. Co bude pak, až vydá poslední peníze za nájem?

Vtom se rozletěly dveře, do místnosti vpadl otec avzrušeně mával novinami vruce.

„Mám to, Elidh! Tohle nás zachrání!“ Vrazil jí noviny do rukou apřikázal: „Čti!“

Elidh nedůvěřivě sáhla po novinách. Byly čerstvě vytištěné. Hned ji napadlo, že by věděla olepších způsobech, jak šilinky zaplacené za noviny utratit. Rychle prolétla stránku, kterou jí otec ukázal. Byla to společenská rubrika. Drby ze společnosti, tentokrát převážně oSuttonu Keynesovi ajeho nově nabitém jmění.

Obrovském jmění. Když si přečetla částku, šokovalo ji to. Pro ni bylo isto liber nedostižným bohatstvím. Má tak někdo štěstí.

„Aco to má co dělat snámi? Nechápu…“ Vrátila noviny otci.

„Copak ty to nechápeš, dcero moje? Ten chlápek se musí oženit, ato rychle, jinak osvé peníze přijde. Proto pořádá slavnost, na níž si chce najít nevěstu. Přijít může každý.“

Edith se vyděsila. Co to otec zase plánuje? Přece si nemyslí, že tam půjdou také! Že ji nabídne jako jednu zmožných nevěst? Podíval se na ni poslední dobou pořádně? Vždyť na ní není nic výjimečného, jen obyčejné plavé vlasy aoříškově hnědé oči. Nejzajímavější bylo její jméno. Ona by lovci nevěst do oka určitě nepadla. Pravděpodobně by si jí vůbec nevšiml. Ještě jednou vzala do ruky noviny, rychle je prolétla pohledem adodala: „Tady se píše, že může přijít každý, kdo splňuje požadavky, otče,“ upozornila ho vnaději, že tím překazí jeho plány.

„Musí si najít ženu se šlechtickým titulem.“

Stím ani otec nic nenadělá. Nikdo zjejich rodiny nikdy žádný titul neměl. Otec byl dramatik, matka herečka.

„Tak si nějaký vymyslíme,“ odpověděl otec aroztančil se po pokoji ve snaze povzbudit kreativitu. Po chvilce spokojeně luskl prsty.

„Už vím, budeš italská princezna! Kde máme mapu Itálie?“ Otevřel jednu ztruhel, které vjejich malém pokojíku sloužily jako nábytek. Jak se jí prohraboval, zalila pokoj vůně cedru.

„Tady je,“ spokojeně zaklapl víko arozvinul roličku smapou. Aby se nekroutila, položil ji na truhlu azatížil hrnky atalíři.

„Otče, co to proboha děláš?“ zděsila se Elidh avykročila kněmu, doufajíc, že její tušení není správné.

„Nemůžu být italská princezna.“ Přece si otec nemyslí, že si může hrát na šlechtičnu!

Otec ji ale neposlouchal apřejížděl prstem po mapě, až se zastavil na jednom místě. „Tady to je, Fossano. Proč bys nemohla být princezna. Budeš fossanská princezna. Chiara di Fossano. Ano, to zní dobře! Chiara Balare di Fossano. Nezní to úžasně vznešeně?“

Elidh sáhla po mapě avztekle ji srolovala. „Okamžitě stím nesmyslem přestaň. Přece nemůžeš chtít, abych se vydávala za princeznu!“

Otec neměl moc skrupulí, ane vždy se pohyboval vmezích zákona, ale své drobné podvůdky prováděl hlavně proto, aby měli co jíst. Ale tohle už bylo ina něj moc!

„Za nikoho se nebudeš vydávat. Nemyslím si, že by někdo jako Chiara Balare opravdu existoval,“ namítal otec, jako by mezi vytvořením fiktivní osoby avydáváním se za skutečnou osobu byl nějaký významný rozdíl.

„Podvod je to tak jako tak.“ Elidh zvedla víko truhly amapu opět uklidila. Kéž bych dokázala tak snadno „uklidit“ iotcovy hloupé nápady, přála si vduchu.

„Oco jde? Ten muž potřebuje manželku, aby dostal peníze. Aty zase potřebujeme my,“ řekl suše otec anadšený lesk vystřídal vjeho očích smutek.

„Moc dobře vím, jak zle na tom jsme. Nejsem si jistý, jestli se ztoho nějak dokážeme vyhrabat.“

Vzal ji za ruce, obrátil je dlaněmi nahoru apřejel po nich. „Díkybohu, že sis nezačala vydělávat jako pradlena amáš krásně jemné ruce. Ty by tě jinak prozradily.“

Elidh si povzdechla asnažila se zůstat vklidu. To je přesně její otec. Jednu minutu smrtelně vážný, vdruhé už opět rozvíjí svůj bláznivý plán.

Vdětství ji to bavilo. Každý den byl díky tomu jedno velké dobrodružství asvět kolem ní úžasný amagický. Ale už dávno není. Okouzlení po smrti matky nahradil pocit beznaděje areálná blízkost chudoby.

Alespoň ona musí být rozumná. Vzala otce za ruku adovedla ho zpět ktruhle.

„Uvažuj logicky. Jak bychom se asi dokázali nepozorovaně dostat mezi šlechtu avydávat se za italské šlechtice? Tobě to nepřijde absurdní?“

„Vždyť už jsme něco takového párkrát udělali,“ připomněl jí otec. „Nepamatuješ si, jak jsme smatkou předstírali, že jsme angličtí šlechtici na cestách aže se nám pokazil kočár?“

„Na to se samozřejmě pamatuju,“ skočila mu Elidh rychle do řeči. „Ale to bylo něco jiného. Bylo to na jednu noc adostali jsme za to jídlo.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Popelka z předměstí.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.