Melanie Milburneová

Miliardářova hra

Překlad: Milada Mazancová

Milá čtenářko,

příběhy, které Vám nabízím v edicích Sladký život a Sladký život Duo tento měsíc, mají, když tak nad tím přemýšlím, jedno společné téma: silné ženy. Já vím, že pořád ještě přežívá takové to klišé o slabé ženě, která potřebuje silného ochránce, ale, po pravdě řečeno, není to už dávno překonáno?

Rozhodně si to myslí i hrdinky všech šesti povídek, které si můžete v těchto dvou edicích přečíst!

A když jsem si uvědomil tohle společné téma, nedalo mně to, a musím se s Vámi podělit o jeden citát z knihy úplně jiného autora, než jsou dámy, které pro Vás píší mé romantické příběhy. Jistě se shodneme na tom, že Jack London je hodně „chlapský autor“. A přesto napsal taková krásná slova:

„Najdi si ženu jako veliký, prudký plamen, ženu, která se směje… a miluje muže, dokud smí, a líbí se jí to. Jsou takové ženy.“

Láska a něha se totiž se silou vůbec nevylučují!

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

Billionaire’s Wife on Paper

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2019

Překlad:

Milada Mazancová

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2019 by Melanie Milburne

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2021

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN: 978-83-276-6502-7 (EPUB)

ISBN: 978-83-276-6508-9 (MOBI)

ISBN: 978-83-276-6514-0 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Layla Campbellová přehazovala přes nábytek v nedávno opuštěném severním křídle zámku Bellbrae prostěradla, když vtom zaslechla na schodech kroky. Na těle jí naskočila husí kůže podobná Braillovu písmu a kolem kotníků se jí ovinul chlad jako duch dávno mrtvé kočky.

Duchové neexistují. Duchové neexistují, opakovala si.

Její dětská odrhovačka nefungovala o nic lépe, než když jí bylo dvanáct let, kdy se do zámku na Skotské vysočině jako vystrašený a osamělý sirotek nastěhovala. Pod křídla si ji tenkrát vzala její prateta, která pracovala jako hospodyně pro bohatou šlechtickou rodinu McLaughlinových, takže Layla vyrůstala v zámecké kuchyni a chodbách. Dříve bývalo jejím územím pouze přízemí, do vyšších pater neměla přístup. A to nejen kvůli svému postižení. Vyšší patra byla jiný svět – svět, do něhož nepatřila a ani nemohla.

„Je tam ně-někdo?“ Její hlas se rozlehl do ticha. Srdce jí tlouklo až v uších. Kdo by touhle dobou chodil do severní věže? uvažovala. Logan, dědic celého panství, je pracovně v Itálii, jak jsem slyšela, a jeho mladší bratr Robbie je na tahu po kasinech v USA. Cítila, jak jí nahoru po páteři šplhá mrazivý strach. Když se ze stínů zhmotnila vysoká postava, zatajila dech.

„Laylo?“ ozval se Logan McLaughlin a mračil se přitom. „Co tady nahoře děláš?“

Layla si položila dlaň na bušící srdce, protože měla pocit, že jí vyskočí z hrudníku. „Vyděsil jsi mě. Teta Elsie mi říkala, že se vrátíš až v listopadu. Nemáš být tenhle měsíc v Toskánsku?“

Layla viděla Logana naposledy v září na pohřbu jeho dědy. A měla dojem, že on si jí tehdy ani nevšiml. Chtěla za ním zajít a kondolovat mu před obřadem i po něm, ale měla plné ruce práce, protože pomáhala pratetě s občerstvením, takže Logan odešel, aniž s ním stihla promluvit.

Její vztahy s McLaughlinovými byly vždycky ovlivněné oním rozdílem mezi životem v přízemí a životem v horních patrech. Logan, stejně jako jeho bratr a dědeček, byl bohatý šlechtic, už od narození privilegovaný, a pocházel z dlouhé linie aristokratických předků. Layla a její prateta naproti tomu pocházely z přízemí. Patřily k zaměstnancům, kteří zůstávali v pozadí a hleděli si s tichou oddaností své práce, aniž by se svými zaměstnavateli řešili osobní věci.

Layla nemohla úplně zapomenout na to, že tady je tak trochu vetřelec, charitativní případ – že na zámku žije jen díky lítosti, kterou Loganův děda pocítil k osiřelé holčičce bez domova. Udržovala si proto trošku odstup, spíš nedůtklivý a hrdý než uctivý.

Logan si prohrábl vlasy, jako by ho kůže na hlavě svírala. „Cestu jsem odložil. Musím tady nejdřív vyřídit jednu záležitost.“ Přelétl pohledem po zakrytém nábytku a rýha mezi jeho obočím se prohloubila. „Proč to děláš ty? Myslel jsem, že Robbie najme někoho, kdo to zařídí?“

Layla se otočila, vzala do ruky složené prostěradlo, rozestřela ho a pak přehodila přes mahagonový stolek s ozdobnýma nohama. Vzduchem zavířily stovky smítek prachu. „On někoho najal – mě. Ne že bych za to chtěla dostat zaplaceno.“ Sehnula se, upravovala prostěradlo kolem nohou stolu a přitom se letmo na Logana podívala. „Přece víš, že je to teď moje práce? Úklid, zařizování, organizace. Pracuje pro mě pár dalších lidí. Děda ti to neřekl? Poskytl mi půjčku, abych si mohla založit firmu.“

Jeho obočí vyletělo nahoru. „Půjčku?“ V hlase mu bylo slyšet překvapení – nebo to byl cynismus?

Layla stiskla rty a založila si ruce v bok, jako by měla zosobnit škrobenou guvernantku z devatenáctého století. „Půjčku, kterou jsem splatila. I s úroky.“ Kdo si myslí, že jsem? napadlo ji. Že jsem schopná zneužívat staré lidi? Že jsem využila starce, který umíral na rakovinu, a nehodlala půjčku splatit? Mám sice geny po takových lidech, ale nemám jejich morálku. Nahlas se ohradila: „Jinak bych s půjčkou nesouhlasila.“

Pohled jeho tmavomodrých očí se zúžil. „Vážně? On ti nabídl půjčku?“

Layla kolem něj prošla a balila si věci do úklidového košíku. „Abys věděl, štědrost tvého dědy jsem nikdy nebrala jako samozřejmost.“

Péřová prachovka, odškrtávala si v duchu. Mám. Lešticí hadříky. Mám.

„Dovolil nám tady s pratetou bydlet zadarmo a za to mu budu navždycky vděčná.“

Strčila láhev s leštidlem na nábytek mezi ostatní čisticí prostředky v košíku. V posledních měsících života starého pána se s ním dost sblížila. Pochopila strohý zevnějšek toho pyšného muže, který dělal, co mohl, aby udržel rodinu pohromadě i po tragédiích, které ji opakovaně zasáhly.

Logan si povzdechl a nepřestával se mračit, jako by se na Laylu nedokázal dívat jinak. To byl příběh jejího života. Stačil jediný pohled na její zjizvenou nohu a kulhavou chůzi a většina lidí se mračila. Nebo kladla nevhodné otázky, na které Layla z principu odmítala odpovídat. O tom, co se jí stalo s nohou nikdy nemluvila, ne dopodrobna. „Autohavárie“ zněla její strohá odpověď. Nikdy nezmiňovala, kdo a jak řídil, ani kdo další byl zraněn nebo zahynul.

Kdo by si chtěl připomínat den, kdy se mu navždy změnil život?

„Proč ti ty peníze prostě nedal?“ zeptal se Logan.

Laylina stará kamarádka hrdost jí zatvrdila pohled a stiskla rty. „Myslíš z lítosti?“

Loganův kradmý pohled na její levou nohu jí řekl všechno, co potřebovala. Stejně jako všichni ostatní viděl i on nejdřív její zmrzačenou nohu a až pak ji samotou – pokud vůbec. Layla byla hrdá na to, co v životě i přes nepřízeň osudu dokázala. Nechtěla, aby ji lidé viděli jako kulhavého sirotka, ale jako odvážnou ženu plnou elánu, ambicí a nápadů.

„Ne,“ odpověděl vážně. „Protože byl velmi bohatý a ty prakticky patříš do rodiny.“ Popošel dál a prohlížel si krabice, které Layla zabalila. Odklopil víko jedné z nich, vytáhl knihu vázanou v kůži a listoval si v ní, ve tváři soustředěný výraz.

Prakticky patříš do rodiny? pomyslela si. Takhle mě vidí? Jako nevlastní sestru nebo vzdálenou sestřenici? S jeho postavou metr devadesát, tmavě hnědými vlnitými vlasy, ostře řezanými rysy Lorda Byrona a hlubokýma modrýma očima, by byla ohromná škoda, kdyby byl Logan McLaughlin můj bratr nebo bratranec.

Je to ostatně škoda pro všechny ženy na světě, že od tragické smrti své snoubenky Susanny s nikým nechodí.

Ne že by někdy mohl chodit se mnou. Se mnou nikdo nikdy nechodil… no, jednou v pubertě, pomyslela si.

Na tu jednu jedinou schůzku a trapnou scénu, která se na ní odehrála, se snažila nemyslet. To tehdy se rozhodla, že pro ni bude vždycky důležitější kariéra. Důležitější než chodit na večírky nebo do klubů v krátkých šatech a lodičkách, které by přitahovaly k její noze ještě víc pozornosti. Důležitější než aby jí nějaký kluk říkal, že není dost dobrá. Že nemůže být nikdy dost dobrá.

Logan zaklapl knížku a vrátil ji k ostatním. Otočil se a podíval se na Laylu.

Ano, zamračeně.

„Kam byste s tetou šly, kdyby se zámek prodal?“

Layla vytřeštila oči a v hrudi ucítila bolest, jako by se nemohla nadechnout.

„Prodal? Ty chceš prodat Bellbrae?“ Nedokázala si představit větší tragédii. Tedy dokázala, protože jednu tragédii už si odžila. Ale prodej zámku byl vysoko na seznamu katastrof. Bez útočiště, které jí Bellbrae poskytoval, by byla někým jiným. Tady se vytvořila její identita, vyrostl tu její pocit jistoty a bezpečí, podporovaný pevnými zdmi starého zámku. „Jak můžeš něco takového udělat, Logane? Děda ti zámek přenechal jako nejstaršímu mužskému dědici. Je tady pochovaný tvůj táta, tvoji prarodiče a další generace předků. Kvůli penězům ho určitě prodávat nemusíš?“

Loganův výraz byl prázdný jako bílé prostěradlo přehozené přes kus nábytku, ale jeho hlas zněl unaveně. „O peníze nejde. Nejsem ochotný splnit podmínky dědovy závěti.“

Layla svraštila čelo, jako by s ním soupeřila v soutěži o nejlepší zamračený výraz. „Podmínky? Jaké podmínky?“

Zastrčil si ruce do kapes u kalhot a přesunul se k jednomu z oken, ze kterého vyhlížel ven. Layla si všimla napětí v jeho ramenou, které bylo znát i přes oblečení. Jeho široká ramena ji vždy fascinovala.

Často ho sledovala, když v létě přijel na návštěvu domů a šel si zaveslovat nebo zaplavat do jezera na zámeckých pozemcích. Byl vysoký a štíhlý, břišní svaly vytvarované vytrvalým cvičením, a Laylu jeho atletická postava fascinovala, protože byla v takovém protikladu k jejímu útlému, polámanému tělu. A když s sebou na návštěvy bral svoji snoubenku Susannah, Layla je sledovala oba. Susannah byla oslnivá jako supermodelka, štíhlá a naprosto okouzlující. Layla nikdy neviděla dva lidi, kteří by se k sobě tak dokonale hodili a kteří by si byli tak oddaní. Byli pro ni měřítkem, podle kterého posuzovala ostatní vztahy. Možná nedosažitelným, ale každá dívka může mít své sny.

Logan se otočil a podíval se na ni, v tváři napětí. „Pokud se do tří měsíců neožením, celé panství přejde na Robbieho.“

Layla si olízla suché rty. Srdce jí bušilo jako uvolněná roleta v ostrém větru. „Aha…“

Logan si frustrovaně odfrkl. „Ano. A oba víme, co Robbie provede, jakmile se mu zámek dostane do rukou.“

Layla nemohla svojí mysli dovolit, aby se tou představou vůbec zabývala. Žádní dva bratři nebyli tak odlišní. Logan byl silný, mlčenlivý typ – pracovitý a zodpovědný. Robbie byl hlučný vymetač večírků se sklonem k lehkomyslnosti, který už bezpočtukrát způsobil rodině ostudu. „Ty myslíš, že by ho prodal?“

„Nebo ještě hůř – udělal by z něj centrálu večírků stejných floutků jako je on.“

Layla se kousala do rtu a snažila se utřídit si všechny chaotické myšlenky. Kdyby prodali Bellbrae, co by se stalo s pratetou? uvažovala. Bydlí v chaloupce na zámeckém pozemku, kde prožila posledních čtyřicet let. Je to jediný domov, který má, stejně jako já. A co by se stalo s Flossií, starou fenkou Loganova dědy? Je skoro slepá a stěhování by pro ni bylo ještě víc stresující než pro tetu Elsii. „Musí být nějaká možnost, jak podmínky závěti zpochybnit.“

„Závěť je neprůstřelná.“ Logan se otočil zpátky k výhledu z okna a jeho nevoli prozrazovalo i zaskřípění jeho podrážek o koberec.

„Proč ji tvůj děda takhle napsal?“ zeptala se Layla do prodlužujícího se ticha. „Mluvil o tom s tebou předtím, než…?“ Stále nemohla uvěřit tomu, že je starý pán pryč.

Při balení věcí Anguse McLaughlina si uvědomila, jak to bez něj v Bellbrae bude jiné. Vyjít s ním, náročným a puntičkářským člověkem, nebylo úplně snadné, ale posledních pár měsíců se Layla snažila jeho stinné stránky ignorovat a objevila dokonce i jeho jemnější stránku, kterou pečlivě skrýval.

Logan si třel dlaní týl a napůl se otočil od okna k Layle. „Už dlouho mi říkal, ať se usadím a splním svou povinnost. Ať se ožením a pořídím si dědice, kteří by udržovali rodovou linii.“

„Ty se ale ženit nechceš.“ Bylo to konstatování, ne otázka.

Loganovi po tváři přeběhl stín. Pak se obrátil zpátky k oknu. Na zádech klidně mohl mít ceduli s nápisem „Drž se zpátky.“ Zdálo se to jako roky, než promluvil: „Ne.“ V tónu jeho hlasu byla slyšet rozhodnost, při níž se Layle sevřelo srdce.

Představa, že se Logan jednoho dne s někým ožení, ji trápila jako mírná bolest zubu. Většinou ji nebrala na vědomí, ale čas od času ji nepříjemně překvapila ostrou bolestí. Jen těžko by mohl najít někoho tak dokonalého jako Susannah, přemítala. Není divu, že se zdráhá navazovat vážné známosti. Já můžu jen doufat, že najdu někdy někoho, kdo by mě miloval tak oddaně jako on ji.

„A co svatba z rozumu? Mohl by sis najít někoho, kdo by si tě vzal jen na dobu, abys splnil podmínky závěti.“

Jeho levé obočí se zvedlo do cynického oblouku. „A ty se hlásíš jako vhodná nevěsta?“

Layla cítila, jak se jí do tváří vlévá ruměnec, a aby to zakryla, sehnula se ke košíku, ve kterém začala přerovnávat věci. „Ne. Samozřejmě že ne,“ napůl vykřikla a napůl zalapala po dechu. Já? polekala se. Jeho nevěsta? Ha-ha-ha-ha. Nejsem vhodná nevěsta pro nikoho, tím míň pro Logana McLaughlina.

Na místnost padlo ticho, které dávalo růst možnostem…

Logan přicházel zpět k místu, kde stála nad úklidovým košíkem, jeho krok jistý a pevný. Jeden krok. Druhý. Třetí. Čtvrtý. Layla pomalu zvedla pohled k jeho neproniknutelným očím, zatímco srdce jí bušilo v hrudi. Očima hltala jeho tvář – výrazné, černé obočí nad neskutečně modrýma očima, patricijský nos, smyslně tvarované rty, rozhodnou bradu. Rýhy, které mu na tvář vyryl smutek, takže vypadal starší. Ve svých třiatřiceti byl v nejlepších letech. Bohatý, talentovaný, světově proslulý zahradní architekt – nebylo možné najít atraktivnějšího svobodného mládence… ani žádného, který by se víc vyhýbal vážnému vztahu.

„Přemýšlej o tom, Laylo,“ promluvil hlubokým hlasem, při němž jí tělem proběhlo zachvění. Zachvění, které signalizovalo, že její touha se už nechce nechat potlačovat.

Layla zvedla košík ze země a držela ho před sebou jako štít. Popichuje mě? napadlo ji. Dělá si ze mě legraci? Určitě ví, že nejsem typ na vdavky – rozhodně ne s někým jako je on. Jsem tak jiná než Susannah, že to ani víc není možné. „Nebuď směšný.“

Položil jí ruku na předloktí a i přes dvě vrstvy oblečení ji jeho dotek pálil. Podívala se na jeho dlouhé, silné prsty a naprázdno polkla. Na prstech jedné ruky mohla spočítat, kolikrát se jí za celou dobu, kdy se znali, dotkl. Jeho dotek byl neznámý a zvláštní, skoro cizí, a přesto na něj její tělo reagovalo jako poupě krokusu na jarní sluníčko.

„Myslím to vážně,“ řekl a pozorně sledoval její reakci. „Potřebuju na přechodnou dobu manželku, abych zachránil zámek před prodejem, nebo zničením, a kdo by se na to hodil víc než žena, která to tady miluje stejně jako já?“

Ale ty mě nemiluješ. Ta slova se jí objevila v hlavě a ona je nedokázala zaplašit. Byla jako nevítaný host na večírku, nechtěná, dotěrná. Zakázaná. Layla odtáhla ruku a o krok ustoupila, košík stále před tělem. „Jsem si jistá, že si můžeš najít mnohem vhodnější ženu, než jsem já.“

Nějakou krásnou.

Nějakou přitažlivou.

Nějakou dokonalou.

„Laylo, nemluvím o opravdové svatbě.“ Jeho zamračený výraz byl zpátky. Hlas měl vyrovnaný a klidný jako trpělivý učitel, který hovoří s pomalejším studentem. „Manželství by bylo jen na papíře a trvalo by rok, maximálně. Nemuseli bychom mít ani velkou svatbu. Mohli bychom mít malý obřad jenom před svědky, aby to bylo legální.“

Layla sevřela rty a odvrátila od něj pohled. Myšlenky se jí v hlavě honily dokola a dokola jako nadopovaný křeček v kolotoči. Dočasné manželství s Loganem McLaughlinem, abych zachránila Bellbrae. Abych zachránila pratetu a starou Flossii. Nosila bych jeho prstýnek, ale nebyla bych opravdová nevěsta. Vzhledem k množství nápadníků by to mohla být moje jediná příležitost k svatbě. Mám s tím souhlasit? Žít s Loganem skoro jako bychom byli opravdoví manželé?

Ale kdo by uvěřil, že zrovna já jsem jeho láska?

Layla se mu znovu podívala do očí. „Nedělá ti starosti, co by tomu řekli lidi? Co by řekli na naše rozdílné postavení? Jsem praneteř vaší hospodyně. Ty jsi zámecký pán. Jsem dost vzdálená představě vhodné nevěsty pro někoho, jako jsi ty.“

Rýha mezi jeho obočím se ještě prohloubila. „Proč jsi na sebe tak přísná? Jsi krásná, mladá žena. Nemáš se za co stydět.“

Při jeho slovech se jí po těle rozlilo příjemné teplo a její sebevědomí se probudilo z kómatu. Tak krásná? podivila se. Zrcadlo mi říká něco jiného, ale Logan nikdy neviděl rozsah mých jizev. Jenže kompliment je kompliment a já ho samo sebou beru, pomyslela si. Znovu se mu podívala do očí a snažila se udržet klidný hlas: „A co se stane po roce?“

„Necháme manželství anulovat a vrátíme se ke svým životům.“

Layla odložila úklidový košík a otřela si vlhké dlaně o stehna. Různým lákadlům už v životě čelila a úspěšně. Alespoň většinou. Ale nevšímavě projít kolem mísy pratetiny šlehané čokoládové pěny byla jiná liga než souhlasit, že se stane Loganovou dočasnou manželkou. Musela by s ním být v úzkém kontaktu, nespat s ním, ale celý rok žít vedle něj.

Nebyla si jistá, že by se v ní nerozvinuly hlubší city. City, které v ní už teď probleskovaly jako skrytý doutnající uhlík, kterému stačí jen malý závan kyslíku, aby se rozhořel žhavým, spalujícím plamenem. Už teď cítila přitažlivost, kvůli níž palčivě vnímala každý pohyb, který Logan udělal, každý jeho nádech, každé zamračení, každý jeho pohled.

„Nečekám, že bys do toho šla jen tak, Laylo. Zajistím, abys dostala finanční kompenzaci.“ Pak vyslovil částku, při níž jí obočí vystřelilo tak vysoko, až jí málem odletělo z čela.

Zřejmě by nebylo nejlepší mu říkat, že bych si ho vzala i zadarmo, uvažovala. Kdysi někoho hluboce miloval a o svoji lásku tragicky přišel. Žádná žena mu nemůže snoubenku nahradit, a která by si to myslela, byla by hloupá romantička.

Ale částka, kterou nabízí, by mi umožnila rozšířit úklidovou firmu, nabízet i správcovské služby. Mohla bych najmout víc lidí, takže bych nemusela dělat tolik fyzické práce, která mě čím dál víc unavuje. Znamenalo by to, že bych se mohla víc soustředit na řízení firmy a začít využívat svoje silné stránky, honilo se jí hlavou. Zvedla bradu ve snaze ukázat klid a vyrovnanost, kterou ani zdaleka necítila. „Potřebovala bych den dva, abych si to rozmyslela.“ Byla pyšná na svůj vyrovnaný hlas, vzhledem k tomu, jak zběsile jí pádil pulz.

Loganův výraz se téměř nezměnil, ale vycítila, že se mu ulevilo. „Samozřejmě. Je to velké rozhodnutí a není bez rizika, což mě přivádí k trochu nepříjemným věcem, které musíme probrat.“

Layla věděla, kam Logan míří, a nelibě nesla, že si myslí, že by se do něj mohla zamilovat. Nejsem žádná Jana Eyrová, pomyslela si. Logan mně možná připadá přitažlivý, a když stojí blízko, zrychluje se mi tep, ale dál to rozhodně nezajde. Dál to rozhodně zajít nenechám. Mám silnou vůli, aspoň doufám.

Posměšně zvedla obočí. „Chceš mě varovat, abych neměla nějaké bláznivé nápady a nezamilovala se do tebe až po uši?“

Pokud ho její upřímnost zaskočila, nedal to najevo. „Nerad bych ti tím, že mi pomůžeš zachránit Bellbrae, ublížil. Oba to tady milujeme, ale neznamená to, že musíme milovat jeden druhého.“

Layla na tváři vytvarovala strnulý úsměv, ale něco v jejím nitru pokleslo. Bylo jí jasné, že Logan by ji nikdy nemohl milovat. Proč taky? Byla pro něj více méně neviditelná celých těch čtrnáct let. Ale tím, že takovou možnost šmahem zamítl, vrazil políček jejímu ženskému egu. „Ano, chápu, řekl jsi to jasně.“

Přikývl a jeho intenzivní pohled narušil Laylinu už tak vratkou rovnováhu. „Ukaž – odnesu ti košík dolů.“

Natáhl se ke košíku ve stejnou chvíli jako Layla. Na držadle se jejich ruce dotkly a Layla ucítila, jak jí tělem projel šok jako po zapáleném doutnáku ohňostroje. Rychle rukou ucukla a narovnala se, ale ve spěchu ztratila rovnováhu a byla by spadla, kdyby Logan rychle nezareagoval a nechytil ji. Sevřel jí pevně zápěstí a ona ucítila další vlnu horka, která jí projela celým tělem. Horka, které ji pálilo na všech tajných místech.

Podíval se jí do očí a ona měla zvláštní pocit, že je to poprvé, kdy ji uviděl. Trochu uvolnil svůj stisk, takže z podepření se stalo spíše pohlazení. Cítila svěží limetkovou vůni jeho vody po holení s podtóny dřeva a kůže. V očích mu spatřila různé odstíny modrých skvrnek, které jí připomínaly mihotavé stíny nad hlubokým horským jezerem. Tvář měl lehce porostlou strništěm a jeho rty…

Laylino srdce vynechalo úder a její ženské hormony rozjely bujarý večírek. Poznala, že na jeho rty se neměla dívat. Ale hnal ji impulz, nad nímž neměla žádnou kontrolu. Napadlo ji, jaké by to asi bylo, kdyby se jejich rty setkaly. A chtěla, přála si, aby se to stalo.

„Jsi v pořádku?“ Hlas měl chraplavý a tlumený – jako hlas milence při důvěrném rozhovoru.

Layla se pokusila o zdvořilý úsměv, který jí v koutcích připadal trochu rozechvělý. „Ano. Díky.“ Udělala krok vzad, aby se vzdálenost mezi nimi zvětšila, a všimla si, že Logan otvírá a svírá prsty, jako by se z nich snažil dostat stejné svrbění, jako cítila ona. Nebo možná necítil svrbění. Možná to bylo zhnusení… jako cítil Laylin nápadník tehdy v pubertě, když uviděl její jizvy.

„Půjdu a nachystám ti pokoj.“ Layla do svého hlasu vložila ráznost hospodyně. „Předpokládám, že tady jednu nebo dvě noci přespíš?“

„To bude záležet na tvém rozhodnutí.“ Upřeně se jí zadíval do očí.

„A když řeknu ne?“ otázala se.

Do tváře se mu vrátilo napětí a v očích mu zahlédla hořkost. „Ty i prateta přijdete o domov. Pokud si Robbie prosadí svou.“

Logan čekal, dokud Layla neodešla, a pak začal zase volně dýchat. Ani si neuvědomil, že zadržoval dech. Popravdě měl pocit, že zadržoval dech už od chvíle, kdy se seznámil s obsahem dědovy poslední vůle. Nic ho nemohlo šokovat víc než zjištění, že přežití celého panství Bellbrae závisí na tom, jestli si najde manželku. Manželku, o níž se před sedmi lety, když jeho snoubenka Susannah spáchala sebevraždu, rozhodl, že nikdy mít nebude.

Vrátil se k oknu, ze kterého byl výhled na panství. Při pomyšlení, že by přišel o domov svých předků, se mu svíralo srdce. Generace McLaughlinových tady žily a milovaly a umíraly. Každý svah, každé skalisko, každý bublající potok sledoval, jak Logan vyrůstá z nemluvněte v chlapce a v muže. Každý strom byl jako jeho starý přítel. Na pozemcích byly stromy, které sázel jeho prapradědeček. Byly tady zahrady, které navrhoval jeho otec, než ho v Loganově osmnácti letech sklátila rakovina slinivky. Své dovednosti v navrhování zahrad získal Logan právě od otce a rozvinul je v globálně úspěšnou kariéru, která mu přinesla víc peněz, než potřeboval, a slávu, o kterou nestál.

Přerývaně se nadechl. Pokud mám panství zachránit před svým lehkomyslným a pošetilým bratrem, honilo se mu hlavou, není jiné cesty než se oženit.

A kdo by byl lepší volbou než Layla Campbellová, která tady žije už od dětství?

Lhal bych, kdybych tvrdil, že jsem si nevšiml, jak je krásná. Možná ne v klasickém smyslu, ale na jejích po pás dlouhých kaštanových vlasech a smetanově bílé pleti a šedozelených očích je něco nadpozemského, co je stejně okouzlující – možná ještě víc. Roky pro mě byla jen roztomilé ale trochu otravné děcko, které se skrývá v různých koutech panství a leze za mnou a za bratrem.

Ale teď není možné si jí nevšimnout.

Jenže bych se o to musel snažit, protože nehodlám navazovat dlouhodobé vztahy, připomněl si.

Teď ne.

Už ne.

Už nikdy.

Přešel zpátky ke krabicím, které Layla zabalila, a odklopil víko jedné s nich, v níž bylo dědovo oblečení. Připadalo mu neskutečné, že děda tady už není. Vzal do ruky jeho shetlandský svetr, přitiskl si ho na obličej a vdechoval slabou vůni dědovy staromódní vody po holení.

Pokud by se panství prodalo, po dědovi ani po tátovi by nezbyla ani stopa. Byli by pryč. Ztracení. Vymazaní.

Logan strávil mnoho let v otcově pracovně. Seděl za tátovým stolem, četl knihy, které četl i táta, psal pery, která používal on – aby cítil tátovu blízkost. Aby si udržel vzpomínku na tátu na tak dlouho, jak to bylo možné. A teď by o to měl přijít.

Logan odložil svetr do krabice a zavřel její víko. Zatoužil, aby mohl stejně zavřít víko i nad svým pocitem viny a lítosti. K dědovi neměl tak blízko, jak by měl mít. Jenže když přišel na samém prahu dospělosti o tátu, cítil vůči dědovým zastaralým výchovným metodám vzdor. Nechtěl, aby mu tátu nahrazoval děda. Přál si, aby byl táta pořád naživu. Vadilo mu, že děda chtěl kontrolovat každé rozhodnutí, které učinil, všechno, co udělal, i s kým to dělal. Bylo to svazující a o to víc mu chyběl táta.

Na Robbieho to dopadlo ještě tíživěji a Logan cítil vinu za to, jak jeho mladší bratr rebeloval. Logan byl tehdy vůči němu příliš shovívavý, aby kompenzoval dědův přísný autoritářský styl. Vlastně byl k Robbiemu příliš shovívavý už předtím. Když je opustila matka, snažil se zaplnit prázdné místo, které v jejich životech zanechala. Jenže se mu to, zcela pochopitelně, nepodařilo.

Nedařily se mu žádné vztahy. Měl pocit, že je odsouzen je všechny pokazit.

Ale doufal, že něco z toho by se mu podařilo napravit, kdyby zachránil Bellbrae.

K Layle byl ohledně podmínek dohody upřímný. Krutě upřímný, ale nelitoval toho. Nechtěl ji zranit tím, že by jí dával falešné naděje. Manželství z rozumu byl jediný způsob, jak zachránit rodinné sídlo. Sídlo, které Layla milovala od chvíle, kdy sem za pratetou Elsii dorazila. Kdyby si Logan myslel, že se bratr bude o Bellbrae dobře starat, do tak ošidného podniku, aby se snažil naplnit podmínky závěti, by se nepouštěl.

Ovšem nedávno zjistil, že Robbie propadl hazardu a dostal se do dluhů. Robbie se na Bellbrae také díval jinak. Neměl s panstvím tak hluboké spojení, které by sahalo až do morku kostí, jako Logan. Jakmile by se panství, které bylo majetkem rodiny po staletí, dostalo bratrovi do rukou, nechal by ho vydražit a odkráčel by s balíkem peněz.

Logan se rozhodl, že prodeji zabrání a vstoupí na časově omezenou dobu do manželství, aby panství ochránil. Aby ochránil dědictví, které mu táta předal na smrtelné posteli.

„Dělej všechno pro blaho Bellbrae.“

A rozhodl se udělat všechno i pro Laylino blaho, takže se ujistil, že nebude mít o manželství žádné iluze. Za společně strávený čas jí hodlal štědře zaplatit. Plánoval, že se vezmou jako přátelé a rozejdou se zrovna tak. Věděl, jak moc pro ni tohle místo znamená. Slabé hlodání svědomí uklidnil přesvědčením, že z dlouhodobého hlediska jí tím pomůže. Za to, že se stane jeho dočasnou manželkou, jí nabídl závratnou částku.

Jak by mohla odmítnout?

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Miliardářova hra.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.