Daňová evidence podnikatelů a jednoduché účetnictví neziskových subjektů, 3. rozšířené vydání

DAŇOVÁ EVIDENCE PODNIKATELŮ A JEDNODUCHÉ ÚČETNICTVÍ NEZISKOVÝCH SUBJEKTŮ

3. rozšířené vydání

Jana Hakalová, Yvetta Pšenková, Šárka Kryšková

HAKALOVÁ, J.; PŠENKOVÁ, Y.; KRYŠKOVÁ, Š. Daňová evidence podnikatelů a jednoduché účetnictví neziskových subjektů. 3. rozšířené vydání. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2021. 176 s.

Právní stav publikace k 1. 1. 2021

© Jana Hakalová, 2021

© Yvetta Pšenková, 2021

© Šárka Kryšková, 2021

© Wolters Kluwer ČR, 2021

ISBN 978-80-7676-024-0 (brož.)

ISBN 978-80-7676-025-7 (e-pub)

ISBN 978-80-7676-026-4 (mobi)

Seznam zkratek

Seznam zkratek některých použitých právních předpisů

(Všechny citované právní předpisy jsou uváděny ve znění pozdějších předpisů, pokud není výslovně v textu uvedeno jinak.)

DŘ

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

NOZ

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

VPÚ

vyhláška č. 500/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro účetní jednotky, které jsou podnikateli účtujícími v soustavě podvojného účetnictví

ZDP

zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů

ZDPH

zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty

ZOK

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

ZoR

zákon č. 593/1992 Sb., o rezervách pro zjištění základu daně z příjmů

ZP

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

ZÚ

zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví

ŽZ

zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

Seznam ostatních použitých pojmů a zkratek

ČNB

Česká národní banka

ČSSZ

Česká správa sociálního zabezpečení

ČÚS

Český účetní standard

DHM

Dlouhodobý hmotný majetek

DNM

Dlouhodobý nehmotný majetek

DPH

Daň z přidané hodnoty

DIČ

Daňové identifikační číslo

EUR

Euro

IČ

Identifikační číslo

JRF

Jednotný registrační formulář

Kč

Koruna česká

OSVČ

Osoba samostatně výdělečně činná

OSSZ

Okresní správa sociálního zabezpečení

NNO

Nestátní neziskové organizace

PHM

Pohonné hmoty

USD

Americký dolar

Předmluva

Tato odborná publikace, která je rozdělena na dvě části, se zabývá v první části problematikou vedení daňové evidence podnikatelů – fyzických osob a v druhé části vedením jednoduchého účetnictví pro neziskové subjekty. Vymezuje jednak základní pojmy a postupy při vedení daňové evidence fyzických osob (které nejsou účetními jednotkami dle zákona o účetnictví) dle ZDP a dále základní pojmy a postupy při vedení jednoduchého účetnictví pro neziskové subjekty dle zákona o účetnictví a příslušné prováděcí vyhlášky k zákonu o účetnictví pro subjekty účtující v soustavě jednoduchého účetnictví.

V první části publikace je vysvětlen postup při zahájení podnikatelské činnosti, otevření daňové evidence, zachycení příjmů a výdajů v peněžním deníku a majetku a dluhů v pomocných knihách a kartách. Zabývá se také uzavřením daňové evidence včetně přechodu z daňové evidence na účetnictví podnikatelů a přechodu z účetnictví podnikatelů na daňovou evidenci. Je nutné zdůraznit, že vymezené pojmy a postupy uvedené v této publikaci představují pouze doporučenou formu (jednu z možných variant) vedení daňové evidence.

K pochopení problematiky daňové evidence je nezbytná znalost především ZDP, ale i dalších daňových zákonů a jiných předpisů. Vzhledem k častým novelám (změnám) právních předpisů nejsou v této publikaci podrobně rozváděna některá ustanovení a paragrafy tohoto zákona, z toho důvodu doporučujeme čtenářům při studiu dané problematiky v této publikaci zároveň aplikovat výklad platného ZDP pro dané zdaňovací období.

Druhá část publikace se zabývá vedením jednoduchého účetnictví neziskových organizací, kterým to umožňuje zákon o účetnictví, tj. spolků, odborových organizací, honebních společenstev, církví a náboženských společností. Obsahuje právní úpravu výše uvedených nestátních neziskových organizací, metodiku vedení jednoduchého účetnictví a základní postupy při sestavení roční účetní závěrky v soustavě jednoduchého účetnictví. V publikaci jsou rovněž uvedena základní pravidla při přechodu z jednoduchého účetnictví na účetnictví a naopak. Součástí druhé části publikace jsou i specifika zdaňování neziskových organizací z pohledu daně z příjmů právnických osob.

Kniha vychází z legislativy platné k 1. 1. 2021. Je určena především široké účetní veřejnosti, zabývající se problematikou vedení daňové evidence podnikatelů, ale také vedením jednoduchého účetnictví neziskových subjektů, dále například i posluchačům středních, vyšších odborných a vysokých škol ekonomického směru s odborným zaměřením na daňovou evidenci a jednoduché účetnictví, popřípadě dalším zájemcům o tuto problematiku.

V Ostravě, leden 2021

Ing. Jana Hakalová, Ph.D.

Ing. Šárka Kryšková, Ph.D.

Ing. Yvetta Pšenková, Ph.D.

1

Právní úprava a úvod do problematiky daňové evidence

Do konce roku 2003 podnikatelské subjekty – fyzické osoby účtovaly v účetní soustavě jednoduchého účetnictví dle tehdy platného ZÚ a dalších právních předpisů. Od 1. 1. 2004 byla tato účetní soustava pro podnikatele zrušena a byla nahrazena „daňovou evidencí“, která již není upravena ZÚ, ale ZDP. Pro podnikatele – fyzické osoby, kteří nemají ze ZÚ povinnost vést účetnictví (viz níže § 1), to znamená, že pokud neuplatňují výdaje procentem z příjmů dle § 7 odst. 7 ZDP, nebo nemají stanovenou paušální daň dle § 7a ZDP, jsou povinni vést daňovou evidenci dle § 7b ZDP.

Od 1. 1. 2016 byl do ZÚ vložen § 13b, který opět soustavu jednoduchého účetnictví zavádí, ale toto ustanovení zákona se netýká podnikatelů – fyzických osob. Pro ty platí stejné podmínky jako v předcházejících letech, to tedy znamená, že mohou vést daňovou evidenci nebo účetnictví.

1.1
Zákon o účetnictví

Dle § 1 ZÚ, mají povinnost vést účetnictví tyto účetní jednotky:

1. právnické osoby, které mají sídlo na území České republiky,

2. zahraniční právnické osoby a zahraniční jednotky, které jsou dle právního řádu, podle nějž jsou založeny nebo zřízeny, účetní jednotkou, nebo jsou povinny vést účetnictví, pokud na území České republiky podnikají nebo provozují jinou činnost podle zvláštních právních předpisů,

3. organizační složky státu,

4. fyzické osoby, které jsou jako podnikatelé zapsány v obchodním rejstříku[1],

5. ostatní fyzické osoby, které jsou podnikateli, pokud jejich obrat podle ZDPH, včetně plnění osvobozených od této daně, jež nejsou součástí obratu, v rámci jejich podnikatelské činnosti přesáhl za bezprostředně předcházející kalendářní rok částku 25 000 000 Kč, a to od prvního dne kalendářního roku,

6. ostatní fyzické osoby, které vedou účetnictví na základě svého rozhodnutí,

7. ostatní fyzické osoby, které jsou podnikateli a jsou společníky sdruženými ve společnosti, pokud alespoň jeden ze společníků sdružených v této společnosti je osobou uvedenou v písm. a) až f) nebo h) až l), nebo

8. ostatní fyzické osoby, kterým povinnost vedení účetnictví ukládá zvláštní právní předpis,

9. svěřenské fondy podle NOZ,

10. fondy obhospodařované penzijní společností podle zákona upravujícího důchodové spoření a podle zákona upravujícího doplňkové penzijní spoření,

11. investiční fondy bez právní osobnosti podle zákona upravujícího investiční společnosti a investiční fondy, nebo ty, kterým povinnost sestavení účetní závěrky stanoví zvláštní právní předpis nebo které jsou účetní jednotkou podle zvláštního právního předpisu.

Ustanovení písm. d) až h) se použijí i pro zahraniční fyzické osoby. Tento zákon se vztahuje také na osoby odpovědné za vedení účetnictví podle § 4a.

1.2
Zákon o daních z příjmů

Vedení daňové evidence je upraveno v ZDP. Ten stanoví obsah daňové evidence a nikoli způsob a formu jejího vedení. Dle § 7b tohoto zákona daňová evidence zajišťuje zjištění základu daně z příjmů a obsahuje údaje:

1. o příjmech a výdajích v členění potřebném pro zjištění základu daně,

2. o majetku a dluzích.

Pro obsahové vymezení složek majetku v daňové evidenci se použijí zvláštní právní předpisy o účetnictví, není-li dále stanoveno jinak.

Způsob oceňování majetku a dluhů

Při ocenění majetku v daňové evidenci se hmotný majetek oceňuje podle § 29 ZDP, tj. pořizovací cenou, reprodukční pořizovací cenou, vlastními náklady nebo cenou určenou podle zákona o oceňování majetku.

Pohledávky se oceňují podle § 5 odst. 9 ZDP, tj. jmenovitou hodnotou. Pohledávka, která je nabyta postoupením, se ocení pořizovací cenou. Pohledávku, která je nabytá bezúplatně, oceníme cenou určenou ke dni jejího nabytí podle zákona o oceňování majetku.

U poplatníků, kteří jsou plátci daně z přidané hodnoty nebo jimi v době vzniku pohledávky byli, se hodnota pohledávky snižuje o výši daně z přidané hodnoty, pokud byla splněna vlastní daňová povinnost na výstupu.

Ostatní majetek (např. zásoby) se oceňuje pořizovací cenou, je-li pořízen úplatně, a vlastními náklady, je-li pořízen ve vlastní režii. Majetek nabytý bezúplatně se oceňuje cenou určenou podle zákona o oceňování majetku ke dni nabytí.

Dluhy se oceňují při vzniku jmenovitou hodnotou, při převzetí pořizovací cenou. Peněžní prostředky a ceniny se oceňují jejich jmenovitými hodnotami. Pořizovací cenou pozemku je cena včetně porostu, pokud se nejedná o pěstitelský celek trvalých porostů (§ 26 ZDP) bez stavby na něm zřízené.

Do pořizovací ceny majetku pořízeného formou finančního leasingu se zahrnou výdaje s jeho pořízením související, hrazené uživatelem. V případě úplatného pořízení majetku a dluhů za jednu pořizovací cenu, se cena jednotlivých složek majetku stanoví v poměrné výši k ceně jednotlivých složek majetku oceněných podle zvláštního právního předpisu, s výjimkou peněz, cenin, pohledávek a dluhů.

Je-li v případě úplatného pořízení nemovitých a movitých věcí, majetkových práv, pohledávek a dluhů rozdíl mezi pořizovací cenou a oceněním tohoto majetku podle zákona o oceňování majetku, zvýšený o hodnotu peněz, cenin, pohledávek včetně daně z přidané hodnoty, a snížený o hodnotu dluhů, záporný, postupuje se obdobně jako v případě záporného oceňovacího rozdílu při koupi obchodního závodu (§ 23 ZDP).

Poplatník je povinen uschovávat daňovou evidenci za všechna zdaňovací období, pro která neuplynula lhůta pro stanovení daně.

Inventarizace

Podle § 7b odst. 4 ZDP má poplatník, který vede daňovou evidenci, povinnost zjistit skutečný stav zásob, hmotného majetku, pohledávek a dluhů k poslednímu dni zdaňovacího období. O tomto zjištění provede zápis. O případné rozdíly upraví základ daně podle § 24 a 25 ZDP.

Archivace

Poplatník je povinen uschovávat daňovou evidenci za všechna zdaňovací období, pro která neskončila lhůta pro stanovení daně (dle DŘ).

Poplatník je rovněž povinen uschovávat daňovou evidenci za všechna zdaňovací období, pro která neskončila lhůta pro vyměření daně, stanovená ZDP nebo jiným zvláštním předpisem.

Daň nelze stanovit po uplynutí lhůty pro stanovení daně, která činí 3 roky. Lhůta pro stanovení daně se však dále může prodloužit podle § 148 DŘ.

Pro archivaci daňové evidence je rovněž důležitý § 38r ZDP, který stanoví archivaci v případě vykázání daňové ztráty z podnikání.

Lze-li uplatnit daňovou ztrátu nebo její část ve zdaňovacích obdobích následujících po zdaňovacím období, v němž daňová ztráta vznikla, jako položku odčitatelnou od základu daně, potom lhůta pro stanovení daně za zdaňovací období, v němž daňová ztráta vznikla, i pro všechna zdaňovací období, za která lze tuto daňovou ztrátu nebo její část uplatnit, končí současně se lhůtou pro stanovení daně za poslední zdaňovací období, za které lze daňovou ztrátu nebo její část uplatnit.

Při archivaci mzdové agendy zaměstnanců podnikatele v daňové evidenci je třeba respektovat i další zvláštní právní předpisy. Podle § 35a odst. 4 písm. d) zákona č. 582/1991 Sb., o organizaci a provádění sociálního zabezpečení, ve znění pozdějších předpisů, jsou zaměstnavatelé povinni uschovávat mzdové listy nebo účetní záznamy o údajích potřebných pro účely důchodového pojištění po dobu 30 kalendářních roků následujících po roce, kterého se týkají. Mzdové listy nebo účetní záznamy o údajích potřebných pro účely důchodového pojištění vedené pro poživatele starobního důchodu jsou zaměstnavatelé povinni uschovávat po dobu 10 kalendářních roků následujících po roce, kterého se týkají.

Pokud je podnikatel, který vede daňovou evidenci, plátce DPH, má povinnost archivovat rovněž daňové doklady. V tomto případě se řídí § 35 ZDPH. Daňové doklady se uchovávají po dobu 10 let od konce zdaňovacího období, ve kterém se plnění uskutečnilo. Uchovatel se sídlem nebo provozovnou v tuzemsku je povinen uchovávat daňové doklady v tuzemsku. To neplatí, pokud je uchovává způsobem umožňujícím nepřetržitý dálkový přístup. Pokud má uchovatel sídlo nebo provozovnu v tuzemsku, je povinen předem oznámit správci daně místo uchovávání daňových dokladů v případě, že toto místo není v tuzemsku. Uchovatel je rovněž povinen na žádost správce daně zajistit český překlad daňového dokladu vystaveného v cizím jazyce.

1.3
Základní princip vedení daňové evidence

Princip vedení daňové evidence spočívá v oddělené evidenci o peněžním hospodaření (příjmy a výdaje) např. v peněžním deníku od evidence majetku a dluhů v pomocných knihách.

Je nutné zdůraznit, že vymezené pojmy a postupy uvedené v této publikaci, představují pouze doporučenou formu (jednu z možných variant) vedení daňové evidence. Vzhledem k tomu, že od 1. 1. 2004 daňová evidence nahradila u podnikatelů dříve platnou účetní soustavu jednoduchého účetnictví, vychází autorky z dříve běžně používaných pojmů, názvů knih, principů, postupů, záznamů, evidence apod.

„Forma“ vedení daňové evidence již není upravena žádným předpisem, záleží tedy na podnikateli, jakou formu evidence si sám zvolí. Při vedení daňové evidence musí podnikatel zvolit takovou formu, při které bude zajištěna průkaznost této evidence. Musí tedy být schopen doložit, že veškeré údaje, které byly evidovány pro zjištění základu daně, jsou pravdivé a jsou podloženy příslušnými doklady a byly skutečně vynaloženy na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů.

Cíl daňové evidence:

- vedení průkazné evidence příjmů a výdajů odděleně od evidence majetku a dluhů,

- správné vykázání daňových a nedaňových příjmů a výdajů, což je nezbytné pro stanovení základu daně z příjmů podnikatele za dané zdaňovací období,

- zdroj informací pro podnikatele o vlastní podnikatelské činnosti.

1.4
Forma vedení daňové evidence

Jak již bylo uvedeno na začátku této publikace, žádný předpis formu vedení daňové evidence nestanoví. Daňovou evidenci je tedy možno vést ručně nebo pomocí speciálního softwaru v knihách, které byly dříve využívány v soustavě jednoduchého účetnictví. Záleží na podnikateli, jaký způsob evidence knih si zvolí. Při vedení daňové evidence je důležité nejen stanovit formu používaných knih, ale i formulovat vnitřní předpisy, které stanoví např. pravidla pro zaznamenávání pohybu peněžních prostředků z pohledu ZDP a vedení údajů o majetku a závazcích (dluzích).

Pro vedení daňové evidence můžeme použít např. tyto knihy:

1. peněžní deník (evidence – deník příjmů a výdajů),

2. knihu pohledávek,

3. knihu dluhů,

4. evidence, záznamy o ostatních složkách majetku a dluzích (závazcích) z pracovněprávních vztahů, pokud pro ně mají použití, jedná se zejména o:

- knihu (karty) nehmotného majetku,

- knihu (karty) hmotného majetku,

- knihu (seznam, evidence) drobného hmotného a nehmotného majetku,

- knihu (skladové karty) zásob,

- knihu pro sledování cenin,

- knihu pro sledování nepřímých daní u plátců daně (knihu pro sledování daně z přidané hodnoty a knihu pro sledování spotřebních daní), pokud nejsou součástí knihy pohledávek a dluhů,

5. ostatní záznamy vyplývající ze zvláštních právních předpisů, zejména:

- mzdovou agendu (mzdové listy, rekapitulace mezd a další),

- karty zákonných rezerv dle ZoR,

- karty časového rozlišení výdajů v souvislosti s finančním leasingem (v návaznosti na ZDP),

- knihy evidence jízd a

- další knihy, karty a evidence.

1.5
Interní směrnice v daňové evidenci

Při vedení daňové evidence by měl podnikatel klást důraz zejména na úplnost, průkaznost, správnost, srozumitelnost, přehlednost a trvalost veškerých záznamů. Nejčastěji dochází k chybám při stanovení základu daně v daňovém přiznání. Poplatník není schopen při daňové kontrole vysvětlit a prokázat údaje, z nichž při stanovení vlastní daňové povinnosti vycházel a které přitom čerpal z nesprávně či nedostatečně průkazně vedené daňové evidence.

Při vedení daňové evidence se v prvé řadě řídíme ZDP. Tento předpis však pro svou obecnou platnost zdaleka nemůže detailně upravit všechny postupy, které při vedení daňové evidence u konkrétního podnikatele vznikají. Proto je pro praxi neméně významná i možnost obecná pravidla a postupy konkretizovat vnitřní normou – předpisem podnikatele, tzv. interní směrnicí. Povinnost zpracování interních směrnic není upravena ZDP, ale nepřímo vyplývá z celé řady dalších zákonů a právních předpisů.

Samozřejmě, že konkrétní rozsah interních směrnic přitom závisí na individuálních okolnostech u každého podnikatele. Daleko více než na formální stránku a rozsáhlost textu by se podnikatel měl zaměřit na praktický význam. Je proto vhodné se ve stručném dokumentu, který můžeme nazvat interní směrnicí a který si uschováme společně se všemi knihami a podklady za dané zdaňovací období, zabývat nejen formou daňové evidence, ale i postupy při uzavírání daňové evidence na konci zdaňovacího období, např. zapsat si postup úpravy základu daně z příjmů dle zákona apod. Takový stručný dokument může být daleko užitečnější pomůckou než rozsáhlé směrnice, a to jak pro podnikatele (v dalším zdaňovacím období můžeme podle něj opět postupovat), tak i pro případnou daňovou kontrolu. Interní směrnice mohou být zpracovány popisným způsobem, popřípadě ve formě tabulek nebo jiným postupem. Forma zpracování směrnic není upravena žádným právním předpisem a závisí zcela na podnikateli, zda se pro toto zpracování směrnic rozhodne.

V interních směrnicích (vnitřních předpisech) mohou být uvedeny například tyto údaje:

- jméno a příjmení podnikatele, sídlo provozovny, IČ a DIČ,

- datum zahájení podnikání, předmět podnikání, forma podnikání (např. pokud je podnikatel společníkem sdruženým ve společnosti podle NOZ – dříve sdružení fyzických osob bez právní subjektivity, nebo využívá při podnikání spolupracující osoby, či podniká jako člen zúčastněný na provozu rodinného závodu apod.),

- podpisové vzory, smlouvy o hmotné odpovědnosti apod.,

- způsob vedení daňové evidence, údaje o projekčně-programové dokumentaci, licenční číslo softwaru a způsob pořízení,

- seznam použitých knih,

- seznam zkratek, kódů a symbolů,

- způsob číslování dokladů,

- způsob oceňování majetku,

- způsob odpisování hmotného majetku,

- způsob stanovení a výpočet cestovních náhrad, stanovení výše stravného a kapesného dle ZP a příslušných vyhlášek,

- stanovení způsobu pro přepočet majetku v cizí měně na českou měnu,

- specifické postupy v daňové evidenci během zdaňovacího období,

- specifické postupy v daňové evidenci na konci zdaňovacího období (uzávěrková úprava příjmů a výdajů dle ZDP),

- způsob provádění inventarizace majetku a dluhů,

- způsob a lhůty archivací písemností a podkladů a jejich případná skartace,

- podklady pro sestavení výkazů (přehledu o příjmech a výdajích a přehledu o majetku a závazcích),

- a jiné směrnice dle uvážení podnikatele.

[1]  Zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících

ČÁST PRVNÍ, HLAVA III, Díl 6

„§ 42

Do obchodního rejstříku se zapisují

a) obchodní společnosti a družstva podle zákona upravujícího právní poměry obchodních společností a družstev (dále jen ‚obchodní korporace‘),

b) fyzické osoby,

1. které jsou podnikateli, mají bydliště v České republice a požádají o zápis, a

2. uvedené v § 43, které podnikají na území České republiky, a požádají o zápis, a

c) další osoby, stanoví-li povinnost jejich zápisu tento nebo jiný zákon.

§ 45

(1) Fyzická osoba, která je podnikatelem podnikajícím na území České republiky, se zapíše do obchodního rejstříku vždy, jestliže výše jejích výnosů nebo příjmů snížených o daň z přidané hodnoty, je-li součástí výnosů nebo příjmů, dosáhla nebo přesáhla za 2 po sobě bezprostředně následující účetní období v průměru částku 120 000 000 Kč.

(2) Fyzická osoba, která splní kteroukoliv z podmínek podle odstavce 1, podá bez zbytečného odkladu návrh na zápis do obchodního rejstříku.

(3) Fyzická osoba, která přestala splňovat podmínky, na jejichž základě byla povinna podat návrh na zápis do obchodního rejstříku podle odst. 2, může podat návrh na výmaz zápisu z obchodního rejstříku.“

2

Způsob vedení daňové evidence

2.1
Způsob vedení daňové evidence

Podnikatel si daňovou evidenci může vést sám, nebo může pověřit vedením této evidence svého zaměstnance – účetní, případně pověří vedením jinou fyzickou či právnickou osobu (kvalifikovanou externí účetní nebo účetní firmu). Pokud se podnikatel rozhodne vést si evidenci sám, musí si uvědomit, že je v tomto případě nezbytná znalost všech zákonů, které se vztahují k jeho podnikatelské činnosti a k vedení daňové evidence.

Pokud se podnikatel rozhodne pověřit vedením daňové evidence jinou fyzickou nebo právnickou osobu, je třeba zdůraznit, že se tím nezbavuje odpovědnosti za vedení své daňové evidence. V těchto případech je doporučováno uzavřít s příslušnou fyzickou nebo právnickou osobou příslušnou smlouvu o vedení daňové evidence, ve které budou jasně specifikovány požadované činnosti, forma předání a zpracování daňové evidence, smluvní cena požadované služby, včetně oboustranné odpovědnosti daných subjektů a další skutečnosti.1

Existuje více možností, jakým způsobem bude podnikatel postupovat:

1. Podnikatel vede daňovou evidenci podle § 7b ZDP (podrobněji viz následující kapitoly této publikace).

2. Podnikatel uplatňuje výdaje procentem z příjmů podle § 7 odst. 7 ZDP, tzn. že místo daňové evidence je povinen vždy vést záznamy o příjmech a evidenci pohledávek vzniklých v souvislosti s podnikatelskou nebo jinou samostatně výdělečnou činností, dále evidenci majetku, který lze odepisovat. Podnikatel – plátce DPH, však v případě uplatňování výdajů procentem z příjmů musí vést i nadále průkaznou evidenci podle ZDPH (podle § 100 ZDPH). Plátce je povinen vést v evidenci pro účely DPH veškeré údaje vztahující se k jejich daňovým povinnostem, a to v členění potřebném pro sestavení daňového přiznání, souhrnného hlášení nebo kontrolního hlášení.

2.1.1
Výdaje uplatňované procentem z příjmů podle § 7 odst. 7 ZDP

Možnost uplatnění výdajů procentem z příjmů je upraveno v § 7 odst. 7 ZDP. Pokud podnikatel neuplatní výdaje prokazatelně vynaložené na dosažení, zajištění a udržení příjmů, může uplatnit výdaje procentem z příjmů. Měl by si ale uvědomit, že v této částce výdajů jsou zahrnuty veškeré výdaje poplatníka vynaložené v souvislosti s dosahováním příjmů z podnikání a z jiné samostatně výdělečné činnosti.

Tabulka 2.1: Výdaje procentem z příjmů v roce 2020 podle § 7 odst. 7 ZDP a podle § 9 odst. 4 ZDP

Výdaje procentem z příjmů podle § 7 odst. 7 ZDP

80 %

z příjmů ze zemědělské výroby, lesního a vodního hospodářství a z příjmů z živnostenského podnikání řemeslného, nejvýše lze však uplatnit výdaje do částky 1 600 000 Kč

60 %

z příjmů z živnostenského podnikání, s výjimkou příjmů z živnostenského podnikání řemeslného, nejvýše lze však uplatnit výdaje do částky 1 200 000 Kč

40 %

z jiných příjmů ze samostatné činnosti s výjimkou příjmů podle § 7 odst. 1 písm. d) a odst. 6 ZDP (např. příjmy z užití nebo poskytnutí práv z průmyslového nebo jiného duševního vlastnictví, autorských práv včetně práv příbuzných právu autorskému, a to včetně příjmů z vydávání, rozmnožování a rozšiřování literárních a jiných děl vlastním nákladem, příjmy z výkonu nezávislého povolání atd.), nejvýše lze však uplatnit výdaje do částky 800 000 Kč

30 % podle § 9 odst. 4 ZDP

z příjmů z nájmu majetku zařazeného v obchodním majetku, nejvýše lze však uplatnit výdaje do částky 600 000 Kč

Uplatnění výdajů procentem z příjmů (tzv. výdajový paušál) je pro podnikatele v České republice výhodné z více důvodů. Jedním z hlavních důvodů je často nižší daňová povinnost díky vysoce nastaveným výdajovým paušálům. Když jsou skutečné výdaje nižší než výdaje uplatněné procentem z příjmů, nepřináší výdajový paušál pouze úsporu na dani z příjmů fyzických osob, ale i značnou úsporu na odvodech sociálního a zdravotního pojištění podnikatelů, včetně placení nižších záloh na toto pojištění.

Velikou výhodou uplatnění výdajů procentem z příjmů je rovněž jejich jednoduchost, srozumitelnost a hlavně minimální administrativní náročnost. Proto někteří podnikatelé používají výdaje procentem, i když jsou skutečné výdaje o něco vyšší. Výdajové paušály šetří čas a celá evidence je v případě uplatnění výdajů procentem z příjmů relativně jednodušší než vedení daňové evidence.

Výdaje procentem z příjmů se v posledních deseti letech výrazně zvýšily. Ještě v roce 2005 byly výdajové paušály 50 % (zemědělská výroba), 25 % (živnosti a ostatní podnikání) a 20 % (pronájem). V roce 2006 došlo ke zvýšení výdajových paušálů na 80 % (zemědělská činnost), 60 % (řemeslná činnost), 50 % (živnosti), 40 % (jiné podnikání) a 30 % (pronájem). K dalším úpravám paušálu došlo v letech 2009 a 2010. Dále od roku 2013 došlo k podstatné úpravě v podobě omezení, kdy výdajové paušály nemohly od roku 2013 využít všechny OSVČ. V roce 2013 začalo platit omezení uplatnění u 30% a 40% výdajového paušálu:

- 30% výdajový paušál (výdaje se mohly uplatnit nejvýše do částky 600 000 Kč),

- 40% výdajový paušál (výdaje se mohly uplatnit nejvýše do částky 800 000 Kč).

Od roku 2013 upravuje § 35ca ZDP^2 při uplatnění výdajových paušálů omezení při uplatnění některých daňových slev:

- slevu na manžela nebo manželku,

- daňové zvýhodnění na vyživované děti.

V roce 2017 se procentní výše paušálů pro jednotlivé skupiny OSVČ nezměnila, avšak bylo možno použít volbu mezi dvěma způsoby stanovení paušálních výdajů. Starý způsob umožnil využít paušální výdaje u všech skupin OSVČ na příjmy nepřesahující 2 mil. Kč ročně. Výdaje paušálem tak šlo uplatnit nejvýše do částky 1,6 mil. Kč u skupiny podnikatelů patřící pod 80% paušál, do částky 1,2 mil. Kč u skupiny podnikatelů patřící pod 60% paušál, do částky 800 000 Kč u skupiny podnikatelů patřící pod 40% paušál a do částky 600 000 Kč u skupiny podnikatelů patřící pod 30% paušál. Při použití tohoto starého způsobu však nešlo současně uplatnit slevu na dítě nebo na manžela/manželku.

Nový způsob použití paušálních výdajů snížil limit pro využití výdajových paušálů. Zatímco dosud je šlo využít pro příjmy nepřesahující 2 mil. Kč ročně, podle nového způsobu, který platí už i pro rok 2017, to je pouze polovina. Počínaje rokem 2018 až dosud už platí pouze nový systém s omezením maximální částky. Současně lze uplatnit slevu na dítě nebo na manžela/manželku.

Přechod ze skutečných výdajů na výdaje uplatňované procentem z příjmů

Pokud podnikatel v předchozím roce neuplatňoval výdaje procentem z příjmů, ale skutečné výdaje a poprvé se rozhodne uplatňovat paušální výdaje podle § 7 odst. 7, případně § 9 odst. 4 ZDP, je nutné upravit základ daně za rok předcházející přechodu ze skutečných výdajů (podle účetnictví nebo daňové evidence) na výdaje paušální ve smyslu § 23 odst. 8 písm. b) bod 3 ZDP o určité položky. Jedná se zde např. o úpravy základu daně, tzn. o zvýšení základu daně o cenu nespotřebovaných zásob, o výši pohledávek, o zůstatky vytvořených zákonných rezerv a o snížení základu daně o výši dluhů (s výjimkou přijatých a zaplacených záloh).

Například pokud podnikatel vede v daném roce daňovou evidenci a v následujícím roce bude chtít uplatnit výdaje procentem z příjmů, bude muset zpětně upravit základ daně za předchozí rok, tedy podat dodatečné daňové přiznání do konce měsíce následujícího po zjištění, na jehož podkladě tak činí.

2.1.2
Společné podnikání fyzických osob

V praxi se můžeme setkat s tím, že podnikatel nepodniká sám, ale na určitou či neurčitou dobu se sdruží s jinými fyzickými osobami – podnikateli a podnikají společně (od roku 2014 se tato sdružení fyzických osob bez právní subjektivity podle § 2716^3 NOZ nazývají „společností“ a účastníci sdruženi v této společnosti se nazývají „společníky společnosti“). Vedení daňové evidence v této společnosti je upraveno v § 7 odst. 13 ZDP.

U osob sdružujících se smlouvou o společnosti podle § 2716 NOZ je možnost dohodnout se na tom, že jeden ze společníků společnosti bude pověřen vedením daňové evidence za tuto společnost. Při tomto společném podnikání je uzavírána smlouva o společnosti. Je doporučeno v této smlouvě kromě základních náležitostí týkajících se společníků sdružených v této společnosti uvést také např.:

- účel společného podnikání,

- dobu vzniku a trvání společnosti,

- vedení evidence za společnost,

- vklady společníků (peněžité a nepeněžité),

- způsob rozdělení příjmů dosažených ve společnosti mezi jednotlivé účastníky,

- způsob rozdělení výdajů vynaložených na dosažení, zajištění a udržení příjmů dosažených ve společnosti mezi jednotlivé účastníky,

- jednání jménem společnosti,

- vypořádání majetku v případě ukončení činnosti jednoho ze společníků této společnosti,

- datum, podpisy společníků,

- a další údaje.

V případě, že jeden ze společníků je účetní jednotkou, musí ostatní společníci, kteří vedli daňovou evidenci, také přejít na vedení účetnictví. Na konci zdaňovacího období a také v případě ukončení činnosti společnosti je nutné rozdělit na jednotlivé společníky v dohodnutém poměru příjmy a výdaje a vyřešit majetkové vztahy mezi společníky, zejména k majetku získanému z prostředků vytvořených z činnosti společnosti.

Pokud je některý ze společníků společnosti ze smlouvy pověřen vedením daňové evidence za tuto společnost, odpovídá za metodickou stránku vedení této evidence a za uložení (archivaci) knih, dokladů a dalších písemností vztahujících se k činnosti společnosti. Na konci zdaňovacího období nebo při ukončení činnosti v průběhu zdaňovacího období uvedou do své daňové evidence podíl na společných příjmech a podíl na společných výdajích na dosažení, zajištění a udržení příjmů.

Úprava v oblasti DPH pro společnosti bez právní subjektivity

Každý společník společnosti se nyní z pohledu daně z přidané hodnoty posuzuje samostatně.

Podle této nové úpravy platí:

- pro účely obratu a následné podání přihlášky k registraci se sleduje obrat za každého společníka samostatně,

- každý společník vede v evidenci pro účely daně z přidané hodnoty (§ 100 ZDPH) veškeré údaje za svá uskutečněná a přijatá plnění, tedy i ta, která uskutečňuje v rámci společnosti,

- každý společník v daňovém přiznání (§ 101 ZDPH), v souhrnném hlášení (§ 102 ZDPH) a v kontrolním hlášení (§ 101c ZDPH) uvádí údaje za svá uskutečněná a přijatá plnění, tedy i ta, která uskutečňuje v rámci společnosti,

- při vystavování daňových dokladů se na každého společníka, který uskutečňuje ekonomickou činnost v rámci společnosti, vztahuje ustanovení § 27 a násl. ZDPH. Každý plátce je povinen vystavit daňový doklad při dodání zboží a poskytnutí služby ve smyslu § 28 ZDPH, a to s náležitostmi stanovenými v § 29 ZDPH. Vlastnictví daňového dokladu s předepsanými náležitostmi je v některých případech důležité při uplatnění nároku na odpočet daně podle § 72 a násl. ZDPH,

- pro účely zrušení registrace, v důsledku zrušení § 106c ZDPH, postupuje společník tak, jako každý jiný plátce (§ 106b ZDPH).

2.1.3
Spolupracující osoby

V praxi se často můžeme setkat také s tím, že podnikateli při podnikání pomáhá (spolupracuje s ním) např. manžel, manželka, děti nebo jiné osoby. Tyto osoby jsou podle § 13 ZDP označovány jako osoby spolupracující a rozumí se jimi:

1. spolupracující manžel,

2. spolupracující osoba žijící s poplatníkem ve společně hospodařící domácnosti,

3. člen rodiny zúčastněný na provozu rodinného závodu.

Společně hospodařící domácností je myšleno společenství fyzických osob, které spolu trvale žijí a společně uhrazují náklady na své potřeby.

Za rodinný závod se považuje podle § 700 NOZ závod, ve kterém společně pracují manželé nebo alespoň s jedním z manželů i jejich příbuzní až do třetího stupně nebo osoby s manžely sešvagřené až do druhého stupně a který je ve vlastnictví některé z těchto osob. Na ty z nich, kteří trvale pracují pro rodinu nebo pro rodinný závod, se hledí jako na členy rodiny zúčastněné na provozu rodinného závodu.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Daňová evidence podnikatelů a jednoduché účetnictví neziskových subjektů, 3. rozšířené vydání.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.