ZA DUHOVÝM MOSTEM

Marie Jakoubková

PROLOG

Říká se, že když znenadání ucítíme známou vůni, která nám připomíná kupříkladu určitou zkušenost nebo zážitek z dětství, vzpomněl si na nás v tu chvíli někdo, kdo už většinou není mezi živými. Čich a chuť jsou vůbec těmi nejpropletenějšími smysly různými časovými obdobími našich životů a zároveň jdou ruku v ruce s moudrostí podvědomí a hlubokou pamětí. Často si tak v prvním momentě nejsme vůbec schopni vybavit, kde jsme danou vůni cítili, ale jednoduše víme, že se nejedná o nic nového.

Občas si z tohoto důvodu navečer otvírám okno, vykloním hlavu, zavřu oči a jen dýchám. Nechávám se inspirovat a následně vzpomínám, kde jsem již dané aroma cítila. Dost často se mi pak vybavují situace právě z období, když jsem byla malá.

Dalším pokusem, prostřednictvím kterého se snaží lidé z druhého břehu k nám samotným promlouvat, jsou sny. Když se nám tedy zdá o někom, kdo již nežije, a víme-li s jistotou, že jsme se o něm například nebavili den předtím, abychom tak vyloučili určitou spojitost, měla v takovém případě dotyčná duše přímý zájem nás opět vidět nebo se nám alespoň připomenout.

***

Jak je to ale s našimi zvířecími mazlíčky? Mají i oni zájem se s námi znovu spojit nebo jsou navždy uzamčeni na místě za duhovým mostem?

ŽIVOT ZA DUHOVÝM MOSTEM

Ťapka s Mícou byly nerozlučnými zvířecími kamarádkami již ve světě lidí. Nedávno se však ocitly na dosud neznámém místě za duhovým mostem a rázem si musí zvykat na zcela nový domov. Jsou tady za duhou úplně nové, hledají si své místo a také respekt u ostatních zvířátek.

Abyste rozuměli, Ťapka je pes a Míca kočička. Tento mnohdy neslučitelný vztah však pro ně nikdy nebyl překážkou, právě naopak. Žily spolu odmalička, zvykly si tak na sebe a nedaly by jedna bez druhé ani ránu. Jedna pro druhou doslova žila, napřed v tom pozemském světě a teď i ve světě za duhou.

Když se na druhém konci duhy opět potkaly a navíc na místě znovu spatřily i své dávné kamarády, měly neuvěřitelnou radost z tak nečekaného shledání. Vážně ani jedna z nich netušila, že něco takového, jakým je život za duhovým mostem, vůbec existuje. Samozřejmě, že si zvířátka mezi sebou často o tomto místě povídala, ale žádné z nich nikdy nemělo určitý důkaz, který by jim potvrdil, že je to opravdu skutečné. Že se nejedná o pouhou pohádku, jejímž cílem je všechny uchlácholit, aby se nebáli. Musí si však zkrátka počkat, než se jejich čas naplní a sami si tak ověří, jak to ve skutečnosti je. A i Ťapka s Mícou už to vědí. Už mají veškeré informace, které potřebovaly. Obě dvě mají radost, že jim přátelé nelhali a že je život za duhou přesně tak krásný, jak se povídalo.

Nikoho tam nic nebolí. Misky jsou pořád plné. Výběh na dovádění nemá konců. Vše je naprosto dokonalé! Vlastně všechno úplně ne, chybí tam páníčci a paničky. :-(

Těm se po nich jistě stýská, stejně tak jako jim samotným. Jak ale naznačit a ukázat, že se mají dobře a není potřeba tolik tesknit? Jak se případně dostat po duhovém mostu na druhou stranu? Na chvilku zaběhnout a pozdravit se s nimi. Povědět jim, že za duhou je také místo k žití a je to tam tak super.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Za duhovým mostem.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.