Head Strong: The Bulletproof Plan to Activate Untapped Brain Energy

to Work Smarter and Think Faster—In Just Two Weeks

HEAD STRONG. Copyright © 2017 by David Asprey. All rights reserved. Bulletproof® is a registered trademark of Bulletproof 360 Inc.

Vydáno ve spolupráci s Harper Wave, imprint HarperCollins Publishers.

Copyright © Dave Asprey, 2017

Translation © Eva Nevrlá, 2019

© Nakladatelství jota, s. r. o., 2019

Isbn epub 978-80-7565-608-7

Pro vás, milí čtenáři, až hluboko v sobě poprvé narazíte na zeď

a zjistíte, že už vám nezbývá žádná zásoba energie, ani vůle.

Tato kniha vám pomůže zeď zbourat a jít dál.

ÚVOD

Většina lidí vyrůstala podobně jako já v přesvědčení, že inteligence je něco daného, neměnného, a vaše výsledky (výkon i úspěch) závisejí na tom, jak moc se budete snažit. Jste-li hloupí, budete hloupí a nemůžete s tím nic udělat. Když se vám něco nepodaří, určitě jste líní a dost jste se nesnažili… nebo na to prostě nemáte. Příště budete muset úkolu věnovat ještě víc silné vůle a pracovat usilovněji. Pokud se vám znovu nezadaří, můžete si za to sami. Je to vaše vina.

Názor, že pro dosažení úspěchu musíte buď disponovat nadlidskými schopnostmi, nebo vynaložit neuvěřitelné množství úsilí, je v naší kultuře pevně zakořeněn. Uctíváme pracovitost a „přirozený talent“. Usilovně se snažte – jen tak vyhrajete. Buďte chytřejší než ostatní – jen tak zvítězíte. Ale co když to tak být nemusí? Co když to může jít snadněji?

Podle mých zkušeností můžete ze strachu z neúspěchu dosáhnout skvělých výsledků. Ještě před dosažením třicítky se mi podařilo vybudovat kariéru, která by bezesporu uspokojila i člověka o desítky let staršího. Řídil jsem technologickou strategii ve společnosti o hodnotě třiceti šesti miliard dolarů, hrál jsem významnou roli v tvorbě infrastruktury moderního internetu a působil jsem v nejvyšším poradním výboru společnosti IBM. Vydělal jsem (a následně prodělal) šest milionů dolarů. Studoval jsem MBA na prestižní škole Wharton School Pensylvánské univerzity, jedné z univerzit Ivy League, a současně na plný úvazek řídil start-up, jenž se nakonec prodal za víc než šest set milionů dolarů. Ve zkratce: vedl jsem si famózně a zvenčí to vypadalo velmi snadné.

Ale za tím úspěchem se skrývalo neustálé úsilí a potíže. Lidé kolem mě viděli, že se potýkám s určitými tělesnými problémy, ale většina neměla tušení, kolik vnitřního úsilí mě stálo všechno zvládat. Například bylo zjevné, že mám nadváhu a vůbec nejsem v kondici. Kolují slavné historky, jak jsem uprostřed schůzí usínal. Ale málokdo ví, jaký boj jsem sám se sebou sváděl, jen abych nějak překlepal běžný den, protože mozek mi prostě nepracoval tak, jak jsem potřeboval. Nedokázal jsem se soustředit na práci. Jen s potížemi jsem si zapamatoval nové informace. Vlastně neustále jsem byl unavený a vyčerpaný. Nedalo se to vysvětlit jen nedostatečným spánkem, u podnikatelů běžným jevem.

Cítil jsem se otupěle, jako bych byl pořád po opici – jako by se mi v mozku něco porouchalo. Byl jsem stále podrážděný, naštvaný, hned jsem se rozčílil a taky jsem dělal impulzivní rozhodnutí. Ale pořád jsem nějak fungoval. Prostředníček jsem měl díky divokým jízdním návykům perfektně vytrénovaný, ale zbytek těla byl ochablý a bez kondice. Vnímal jsem, že musím pracovat dvakrát usilovněji než ostatní, abych zvládl stejné množství práce. Tlačil jsem plynový pedál svého těla až na podlahu, ale občas se mi zdálo, že mám zařazený neutrál a nemohu se pohnout z místa. Život mi připadal těžký, protože jsem věděl, že mám na víc, jenže jsem to ze sebe nedokázal vydolovat.

Pak jsem na Whartonu vyletěl z několika předmětů, přestože jsem se hodně snažil. Říkal jsem si, jen kdybych měl pevnější vůli, jen kdybych byl chytřejší. Začal jsem mít strach, že studium MBA nedokončím. A tak jsem pořád víc a víc makal, ale bez valných výsledků. Uvažoval jsem, zda jsou všichni moji spolužáci chytřejší než já, a nechápal jsem, proč nemám lepší výsledky, i když do studia vkládám víc úsilí. Nakonec jsem dospěl k závěru, že bez ohledu na své předchozí úspěchy prostě nejsem tak dobrý, jak jsem si myslel.

Jednu věc jsem tehdy nevěděl. Že za svou únavu, roztěkanost, zapomnětlivost, náladovost a nezdravou dychtivost po jídle jsem v podstatě nemohl. Nebyl jsem líný ani špatný člověk, nebyl jsem neschopný. Problém spočíval v tom, že můj mozek ztrácel energii, a tak nepracoval na úrovni, jakou jsem potřeboval – ať jsem se snažil sebevíc. S pokaženým motorem můžete šlapat na plynový pedál, jak prudce budete chtít, a stejně se nerozjedete.

Na pokraji sil a v obavách, že přijdu o všechno, co se mi tak těžce podařilo vybudovat, jsem začal přemýšlet: nemohl bych na své problémy aplikovat to, co opravdu umím – své schopnosti počítačového hackera? Tehdy jsem narazil na knihu lékaře Daniela Amena Změňte mozek, změňte život, kde zmiňoval technologii skenování mozku SPECT. Pomocí speciálního tomografu se dalo zobrazit, jak jednotlivé části mozku spotřebovávají energii. V té době se uvedený postup považoval za kontroverzní, existovaly vůči němu výhrady, ale já byl zoufalý a také zvědavý. A tak jsem se vydal do laboratoře Silicon Valley Brain Imaging, kde vyšetření prováděli. Sestra mi do paže napíchla roztok radioaktivního cukru a řekla mi, abych se zkusil soustředit. Pak mě začali zkoumat obrovským přístrojem připomínajícím magnetickou rezonanci.

Když to zkrátím, na skenu se ukázalo, že můj prefrontální kortex (nejvyvinutější část mozku řídící složité kognitivní chování a rozhodování) vykazuje velmi nízkou metabolickou aktivitu a nevydává téměř žádnou energii. Když jsem se zkusil soustředit a přemýšlet, tato část mozku měla správně naskočit do akce – jenže ona nevykazovala skoro žádné známky života. Psychiatr se podíval na sken a řekl něco, na co nikdy nezapomenu: „Dave, uvnitř vašeho mozku je totální chaos. Nechápu, jak tady přede mnou vůbec dokážete stát. Máte nejlepší kamufláž, jakou jsem kdy viděl.“ Byl úplně první člověk, který zjistil, jak neuvěřitelné úsilí mě stojí jen prostá existence. A poznal to, když na vlastní oči viděl, že můj mozek nevyrábí a nespotřebovává energii tak, jak by měl.

Nebyla to nejlepší zpráva, jakou jsem kdy dostal, nicméně se mi díky té informaci ulevilo. Náhle jsem si uvědomil, že se mi nedařilo ne kvůli tomu, že bych byl neschopný, nebo bych si ukousl víc, než na co bych měl. S mým mozkem bylo něco konkrétního v nepořádku a nepříznivě to ovlivňovalo mé výsledky. Toho dne pro mě přestal být špatně fungující mozek morálním problémem (málo se snažíš!) a stal se prostě problémem v hardwaru těla, jenž jsem mohl odstranit. Nejprve ale bylo nutno odhalit příčiny slabin systému, teprve pak jsem je mohl eliminovat. Přesně tím jsem se jako počítačový bezpečnostní specialista (alias hacker) živil: najít slabiny složitého systému a převzít nad ním kontrolu. Najednou mi to došlo: musím hacknout svůj mozek, a tak maximalizovat jeho výkon. A pozor – o systému nemusíte vědět úplně všechno, abyste ho mohli hacknout.

Vynaložil jsem sedmnáct let a přes milion dolarů na odhalení tajemství, jak u člověka vytvořit stav vysokého výkonu, síly a odolnosti. Začal jsem brát chytré drogy neboli nootropika (látky podporující kognitivní výkon) a už přes dvacet let využívám jejich přínosů. Díky slavné „pilulce pro život bez omezení“ (modafilin) jsem si zase nahodil mozek, takže jsem na Whartonu dokončil MBA a současně pracoval na plný úvazek. (Chytré drogy se nepovažují za studijní doping – jinak bych musel svůj vysokoškolský diplom vrátit!)

Energii a výkon získaný díky nootropikům jsem věnoval zkoumání a experimentování s každou známou metodou, která mohla výkon mého mozku ještě prohloubit. Zkoušel jsem kyslíkové masky, cerebrální laser, software na trénink mozku, EEG neurofeedback (druh biofeedbacku, který pracuje se zobrazením mozkové aktivity v reálném čase), dechová cvičení, stimulaci mozku elektrickým proudem, ledové koupele, jógu, meditaci, různé diety, léky, hormony a všemožné potravinové doplňky s jediným cílem – zjistit, co funguje, co nefunguje a proč. Dokonce jsem se stal prezidentem neziskové organizace Silicon Valley Health Institute zaměřené na anti-aging, která v Palo Alto existovala již přes dvacet let, a tak jsem mohl strávit více času s odborníky ve všech těch oblastech.

Místo abych svému mozku dovolil divoce reagovat na stresory kolem sebe, převzal jsem kontrolu nad reakcí svého nervového systému, a dokonce nad samotnou produkcí energie v mozkových buňkách. Poznatky, jež jsem postupně získal, mi doslova a do písmene změnily život. Po mnohém experimentování jsem zjistil, že i relativně malé změny mohou způsobit velký přísun energie do mozku. Najednou jsem se dokázal soustředit i v extrémně rušivém prostředí, více si pamatovat a uvažovat kreativněji.

Únavu, která mě dříve provázela na každém kroku, nahradila neustálá energie a odolnost vůči stresu. Chronická rýma zmizela a pásmová nemoc (jet lag) po dlouhé cestě letadlem, jež mě dříve vždy na několik dnů vyřadila z činnosti, už na mě neměla vliv. Získal jsem víc času, protože jsem zvládal věci rychleji, a na konci dne jsem měl stále dost energie i vůle být vděčný a plný radosti. Velká zásoba energie navíc mi také dala možnost se soustředit na osobní rozvoj a zavrtat se hlouběji do problematiky EEG neurofeedbacku: pochopil jsem, jak fungují mozkové vlny a jak je lze změnit. Všechny tyto výsledky se sečetly do úrovně výkonu, o němž jsem si nikdy ani nemyslel, že bych ho byl schopen. A co je podstatné, stal se ze mně lepší a šťastnější člověk.

A ještě jedna zásadní věc: šlo to úplně samo. Zdálo se až nefér, že můj život může plynout o tolik snadněji, než jak mě to od mala učili. Najednou mi to tak perfektně myslelo a měl jsem tolik energie, že jsem po osmi letech přestal brát modafilin – prostě jsem ho už nepotřeboval. Ale největší důkaz mé transformace přišel na kontrole u doktora Amena. Po deseti letech mi opět udělal sken mozku a zjistil, že mi mozek funguje dokonale, neměl žádné výpadky jako před lety. Stále jsem usilovně pracoval, ale už jsem se u toho tolik nenadřel. Došel jsem k přesvědčení, že vysoce výkonný mozek je přirozeným právem každého člověka.

Od té doby jsem své osvědčené metody předal stovkám tisíců dalších zainteresovaných osob a klientů. Jde o lidi všech věkových kategorií a různých povolání – studenty, učitele, zaneprázdněné rodiče i ředitele největších korporací. Někteří z nich fungovali na vysoké úrovni a chtěli dosáhnout ještě vyšších met, ale většina z nich se (podobně jako já kdysi) potýkala s únavou a slabým výkonem mozku. Bez ohledu na svou aktuální úroveň výkonu měli tito lidé dvě věci společné: byli ochotni provést změny nezbytné k dosažení toho, co chtěli, a díky mým metodám získali požadované výsledky rychle.

Když jsem viděl, jak se měnil život jednoho člověka za druhým, rozhodl jsem se nejúčinnější metody shrnout do kompaktního dvoutýdenního programu, který vám umožní dosáhnout v nejkratší možné době žádoucích výsledků. Není snadné napěchovat desítky tisíc hodin výzkumu do stručných a jednoduše pochopitelných pokynů – knihy tohoto typu se píší obtížně. Ale měl jsem jasný cíl: na světě bude lépe, budou-li lidé moci dělat všechny své činnosti bez únavy, zbytečně velikého úsilí a vyčerpání. Právě toto bych vám přál. Kéž by mi někdo takovou knihu dal, když jsem se trápil na Whartonu nebo když jsem byl zlým obézním devatenáctiletým klukem se striemi.

Kdybychom vám teď vstříkli do mozku roztok radioaktivního cukru, co myslíte, vypadal by dokonale? Jste-li jako většina lidí, asi by vypadal… no… průměrně. Tato kniha ale není o tom, jak byste mohli fungovat „jakž takž“. Jste-li se svým běžným životem spokojeni, ušetřete si několik hodin a raději knihu věnujte kamarádovi, který ji opravdu využije.

Kniha Bystrohlaví je pro lidi, kteří chtějí něco víc. Je pro vás, chcete-li se dovědět, jak využít svůj maximální potenciál – abyste se mohli zabývat tím, co máte rádi, dělali to lépe a s menším úsilím. Je pro lidi, kteří se nechtějí tolik potit v práci a raději si chtějí užívat její plody. Jste-li otevřeni možnosti, že do svého života zavedete několik jednoduchých změn a tím odemknete energii svého mozku, že můžete dokázat víc a stát se lepším člověkem – čtěte dál!

Budete-li dodržovat program Head Strong, dokážete si během pouhých dvou týdnů „upgradovat“ mozek a výsledky se pak rychle dostaví. Od toho, poznat, jaké to je být méně ve stresu, lépe se soustřeďovat a být odolnější, než kdykoliv dříve, vás tedy dělí jenom čtrnáct dnů. Vím, že bez ohledu na to, kdo jste a jaká je vaše výchozí pozice, dokážete ze svého mozku vyždímat podstatně vyšší výkon. Veškeré vaše činnosti budou najednou vyžadovat méně úsilí. Stanete se lepší a schopnější verzí sama sebe. Jaké by to bylo, kdybyste mohli do svého mozku, do všech svých buněk a do každého svého přání vložit mnohem víc energie? Kdybyste mohli být milí k lidem, které máte rádi, dokázali se správně rozhodovat a užívat si každou minutu svého života?

Pro stav, kdy spolu tělo, mysl a emoce hladce spolupracují a vy fungujete na takové úrovni, o níž jste netušili, že jí někdy dosáhnete, existuje pojmenování. Říkám mu „neprůstřelný“ (Bulletproof) a nazval jsem po něm i svou společnost. Chcete takový stav zažívat každý den? Chcete být bystrohlaví? Pak nastal čas posunout svůj mozek na vyšší level.

ČÁST I

VŠECHNO JE V HLAVĚ

O zdraví mozku existuje spousta výborných knih a mezi jejich autory mám i řadu přátel, většinou jde o vynikající lékaře a specialisty. Kniha Bystrohlaví však není jednou z těchto knih.

Jistě, všichni chceme mít zdravý mozek. Ale co když chceme ještě něco víc? Co když chceme mít nejen zdravý mozek, ale mozek fungující lépe a déle, než jak příroda kdy zamýšlela?

Po léta jsem tiše brousil a vylepšoval každičkou fazetu svého mozku, kterou jsem byl schopen odhalit, a utratil za to stovky tisíc dolarů. Pak jsem před pár lety publikoval svůj koncept „biohackingu“: jak můžete převzít kontrolu nad vlastním organismem tak, aby tělo dělalo to, co chcete vy. Díky všem těm poznatkům a změnám, které jsem na sobě provedl, se můj život ve všech ohledech změnil k lepšímu. Nejvíce si však cením toho, že mi výborně funguje mozek – díky tomu si mohu naplno užívat své rodiny, přitom mít dobrou práci a příznivě ovlivňovat své okolí. A samozřejmě – toužím to všechno zlepšovat i nadále a chci, aby to trvalo věčně.

Vzhledem ke značnému nárůstu Alzheimerovy choroby a dalších degenerativních mozkových onemocnění se v dnešní době o zdraví mozku hodně mluví. Různí zdravotní experti nám pro zachování mentálního zdraví doporučují luštit křížovky či navštěvovat kurzy tance. To všechno je fajn. Ale jeden podstatný faktor v takových diskusích chybí. Předtím, než mozek onemocní, funguje léta ve stavu „jakž takž“, a to nikdo neřeší.

Dovolte mi to vysvětlit blíže. Když jsem před lety začal chodit po doktorech a říkal jim, že bych potřeboval, aby mi mozek lépe fungoval, ubezpečovali mě, že mám mozek naprosto zdravý. Únavu a nedostatek soustředění připsali na konto vysoké úrovni stresu a poslali mě domů. Ale co mám ze „zdravého“ mozku, když dobře nefunguje? Chtěli byste auto, které by jezdilo jen napůl tak dobře, než jak ho zkonstruovali?

Hodně zastaralých odborných diskusí o zdravém mozku vychází z předpokladu, že jsme jen tak dobří, jak dobrý je mozek, s nímž jsme se narodili. Buď jste obdařeni bystrou myslí, inteligencí, soustředěností, dobrou pamětí a schopností snadno se učit – anebo nejste. Teprve koncem dvacátého století vědci odhalili takzvanou neuroplasticitu, schopnost mozku tvořit i během života jedince nové buňky a nervová spojení. Předtím se vědci domnívali, že mozek zůstává nezměněn a pak v pozdějším věku začíná degenerovat. (Ještě i dnes existují lékaři, kteří se to takto učili ve škole a stále v tomto duchu v praxi postupují.)

Proto se většina doporučení o zdravém mozku zaměřuje především na to, jak zamezit degeneraci mozku. Běžně poskytované rady nedrží krok s nejnovějšími vědeckými poznatky lékařských fakult a neurovědeckých laboratoří. Já však ano. Opravdu. Celé roky jsem se této problematice věnoval a dnes jako zakladatel společnosti Bulletproof vyrábím nootropika (látky posilující kognitivní funkce mozku) a provozuji prosperující neurovědecký institut s názvem 40 Years of Zen, kde se trénují vysoce výkonné mozky ředitelů společností, včetně toho mého.

Máte na výběr: můžete vyčkat celou generaci, než se nové informace dostanou do širokého povědomí lékařů, nebo z nich budete profitovat již dnes. Díky neuroplasticitě a novým objevům v buněčné biologii máte možnost vyladit svůj mozek na nejvyšší výkon. Jak? Zjednodušeně řečeno tak, že v něm zvýšíte výrobu energie i počet nových spojení a omezíte zánětlivé procesy. Je to opravdu zásadní věc. Než jsem si „upgradoval“ mozek, neuvědomoval jsem si, kolik oblastí mého života výkon mozku ovlivňoval. Samozřejmě jsem věděl, že mozek řídí mé myšlenky a vědomou mysl, ale neměl jsem ani tušení, že má ve správě i mé vztahy, náladu, hladinu energie, a dokonce i nadměrnou chuť k jídlu.

Faktem je, že to všechno je opravdu v hlavě. Efektivita, s jakou mozek dokáže produktovat energii, ovlivní, jak zpracujete každý vědomý i nevědomý impulz, nutkání, rozhodnutí a přání. Ve vašem mozku běží po celý život operační systém a nyní nastal čas na jeho zásadní upgrade.

1 / Jdeme na to

Mozek a jeho potřeba energie

Vzpomeňte si na chvíli, kdy jste si koupili chytrý telefon. Po vybalení z krabičky fungoval tak rychle a perfektně, že? Baterka vydržela dlouho a mobil jel na nejvyšší výkon. Pak jste si začali stahovat různé aplikace a zaplňovat paměť fotkami a videi. Operační systém se stále víc zatěžoval a teď už je pomalejší. I baterka se dost rychle vybije. Nic už vám na mobilu nefunguje tak dobře, jako když byl nový.

S mozkem je to podobné, jen s tím rozdílem, že ho nemáme zanesený selfíčky a videi, ale různými škodlivinami ze stravy a okolního prostředí, které by tam být neměly. Když se řekne toxin, většinou si představíme nějaký jed. A opravdu existují jedovaté chemické látky poškozující funkci mozku: neurotoxiny ničí mozkové buňky a oslabují schopnost těla produkovat v buňkách energii.

Jsou tu však i další pro mozek kritické faktory, a o těch se už tak často nemluví. Mám pro ně souhrnný název: mozkový kryptonit (kryptonit je onen fiktivní chemický prvek, který prý jako jediný dokáže zničit Supermanovy schopnosti). Nejsou to jen chemické látky. Mozkový kryptonit zahrnuje všechno, co odvádí potřebnou energii pryč z mozku do jiných částí těla. Určité potraviny, produkty v okolním prostředí, typ světla, a dokonce i druh cvičení může váš mozek oslabit. Mozkový kryptonit vás nezabije – alespoň ne hned – jen pomalu ale jistě vysává z vaší životní baterie energii.

Mozek potřebuje ke správnému fungování spoustu energie – spotřebovává dokonce dvacet procent celkové energie těla.11 Víc než kterýkoliv jiný orgán v těle. Kde tedy tu energii bere? Vytváří ji naše tělo. Prakticky v každé buňce v těle máme řádově stovky miniaturních následníků jistých bakterií – nazývají se mitochondrie. Energie nezbytná pro fungování těla vzniká právě v mitochondriích a byli byste překvapeni, jak důležitá jsou tato tělíska pro kvalitu našeho života. Kdyby mitochondrie ve všech vašich buňkách přestaly jen na pár vteřin vyrábět energii, zemřeli byste. Počet, účinnost a síla mitochondrií rozhoduje v konečném důsledku o tom, zda vás postihne rakovina či degenerativní onemocnění, nebo jak bystře jste v tuto chvíli schopni uvažovat. Kdo by si pomyslel, že nějaké miniaturní organely (tělíska uvnitř jednotlivých buněk) budou představovat klíč ke skvěle fungujícímu mozku?

Tělo je v produkování energie neskutečně výkonné a dokáže ji dodávat přesně tam, kde ji potřebuje. Ale jednotlivá buňka je schopna v daném okamžiku uchovat energii pouze na několik vteřin. Tělo musí neustále vyrábět energii „na vyžádání“, od jednoho okamžiku k druhému, a přitom nemá ponětí, jaký požadavek na energii v příštím okamžiku vzejde. Když se chystáte na pracovní pohovor, buňky dopředu nevědí, zda v místnosti budou zářivky, které jim pomalu odčerpají z mitochondrií energii. Jenže při pohovoru bude mozek vydávat část své vzácné energie na odfiltrování tohoto nezdravého světla a vy se najednou začnete zakoktávat a nebudete si schopni vzpomenout na ta správná slova. Mitochondrie nedokážou udržet tempo s požadavkem mozku na energii.

Naštěstí pro vás je tu prefrontální kortex – „vyšší“ část mozku, jež má na starosti pokročilé kognitivní funkce. A právě ten má ve svých buňkách nejvyšší hustotu mitochondrií ze všech částí těla (s výjimkou vaječníků!). Znamená to, že mitochondrie přispívají větším množstvím energie k výkonu mozku než k výkonu vašeho srdce, plic či třeba nohou. Mozek je v příjmu mitochondriální energie první na řadě, a oči nebo srdce se dostanou „ke korytu“ až po něm.

Když se tělo musí vypořádat s toxiny či mozkovým kryptonitem nebo když neprodukuje energii tak efektivně, jak by mělo (a mohlo), poptávka po energii v těle převýší nabídku. Pak dojde v některých oblastech těla k „částečnému výpadku proudu“. Prvním příznakem, že jsou na mitochondrie kladeny nadměrné nároky, je únava. Únava je totálním zabijákem výkonu. Způsobuje touhu po sladkém, náladovost, zamlžení mysli, zapomnětlivost a nedostatek soustředění. Ano, většina věcí, co na sobě nesnášíte, může pramenit z únavy mozku. Pozor – únava není žádné morální selhání. Je to problém dodávky energie. Máte-li neomezené množství energie, už se nemusíte zuby nehty snažit být tím hodným, pracovitým a vždy dobře naladěným člověkem. Můžete být dobrým člověkem bez úsilí, přirozeně, protože byste se tak chovali vždycky, kdyby vám v tom nepřekážela únava a nedostatek energie.

Na odstraňování toxinů potřebuje tělo energii – energii navíc oproti svému běžnému fungování. Znamená to, že pokud vám toxiny odčerpávají energii, tělo bude při jejich likvidaci stále méně efektivní a vy budete muset vynaložit ještě víc energie, abyste se jich zbavili. Je to začarovaný kruh! Pokud neuděláte něco, abyste ho přerušili, může váš výkon postupně úplně zruinovat.

Samozřejmě k tomu nedojde okamžitě, což je dobře, protože jinak byste velmi rychle zemřeli. (Některé rychle působící jedy, například kyanid, fungují právě tak, že zablokují činnost mitochondrií.) Ovšem postupné odčerpávání energie, s nímž se každodenně potýkáme, je klasickým případem „pomalé smrti“. V prostředí kolem nás se nachází velké množství toxinů a většina z nás jí toxickou stravu. I moderní životní styl (včetně technologií, které nám zase v jiném směru přinášejí vysokou efektivitu) vysává naše buněčné energetické zdroje. Každý z těchto prvků ubírá vašemu mozku a celému vašemu životu trochu víc energie, než je zdrávo.

Představte si, že jste Superman (nebo Superwoman). Jednoho dne padouch Lex Luthor rozemele trochu kryptonitu na prach a rozpráší ho nenápadně u vás po domě. Pokud se nadýcháte malého množství kryptonitu, nezabije vás to. Stále budete schopni fungovat a zachraňovat lidi, jen se tak trochu nebudete cítit ve své kůži. Časem si na ten pocit zvyknete – takový stav vám bude připadat normální. Ale jak budete do těla dostávat každý den další minidávku kryptonitu, schopnost pomáhat lidem se bude zvolna neviditelně oslabovat, až vaše tělo dosáhne bodu, kdy už bude veškerou svou energii vydávat jen na překonání účinků jedu.

Jste-li na tom podobně, jako jsem býval kdysi já, asi si myslíte, že jsou podobné příznaky oslabování mozku přirozenou či prostě nevyhnutelnou součástí toho, jak člověk stárne. Protože každý má přece některý z těch příznaků, jež medicína definuje jako normální nebo „zdravý“ stav. A proto je prý „normální“ vaším údělem – považuje se za „normální“, že je člověk s věkem stále unavenější a hůř mu to myslí. Až se jednoho krásného dne probudí s demencí a nemůže si vzpomenout ani na věci, na nichž mu nejvíc záleží.

Zapomeňte na tyhle řeči!

Neměli byste spíš považovat za „normální“ (pro vás), že na tom budete rok od roku lépe, nebo že se váš stav alespoň nebude zhoršovat? Nechtěli byste mít v osmdesáti stejnou energii a stejně bystrou hlavu jako v pětadvaceti?

Než jsem zjistil, že je možné energii svého mozku zvýšit, považoval jsem za normální, jak mě dokáže vytočit běžná dopravní zácpa, že se po celonočním spánku ráno vzbudím vyčerpaný, že jsem už odpoledne na lidi kolem sebe nepříjemný, že po jídle dostanu šílenou chuť na něco sladkého (proto přece existují dezerty, ne?), že někdy ztratím nit uprostřed věty, nebo někam přijdu a nemůžu si vzpomenout, proč jsem tam vlastně šel.

Možná se vám pravidelně stává jen jedna nebo dvě z uvedených věcí. Pravděpodobně už jsou pro vás tak „normální“, že je ani nevnímáte. Našli jste si svůj způsob, jak se s nimi vypořádat, aby vám příliš neztrpčovaly život – ale přitom na podobné „triky“ vydáváte stále víc své vzácné energie. Jenže ve skutečnosti žádný z těch příznaků není normální. Nejsou nevyhnutelné. Nejde o „zabudované“ slabé stránky mozku.

Existuje způsob, jak změnit množství energie dodávané do mozku – tak aby měl dokonce více energie, než jaká je poptávka. Jakmile se to naučíte, váš mozek bude fungovat jako nový mobil právě vybalený v krabičky – rychle, pohotově a pořád plně nabitý.

Tři elementární životní funkce

Nejprve si položme otázku: Proč vlastně mozek potřebuje tolik energie? V zásadě to je požadavek evoluce. Příroda si totiž schopnost myslet zvolila jako prostředek k zachování našeho živočišného druhu. Kdybyste měli vymyslet živočišný druh s vynikající šancí na přežití, určitě by musel mít v sobě zabudované schopnosti vykonávat tři základní funkce: bát se (vyrovnat se s nebezpečím v našem prostředí formou reakce „útok, nebo útěk“), nasytit se (získat energii z potravy) a reprodukovat se (zajistit si potomstvo). I naše těla se evolucí vyvinula tak, aby byl lidský druh schopen přežít prakticky cokoli, co si na něj svět nachystá – a naše systémy přidělují buňkám energii podle stejných priorit.

V šedesátých letech minulého století vytvořil neurovědec a psychiatr Paul D. MacLean model takzvaného trojjediného mozku. Šlo o zjednodušený pohled na oblasti mozku, ovšem velmi užitečný v souvislosti s otázkou, jak mozek spotřebovává energii. Podle tohoto modelu se mozek skládá ze tří vývojových částí. Takzvaný „plazí mozek“ řídí procesy základní úrovně, jako je například regulace tělesné teploty nebo elektrické systémy. Plazí mozek má každý obratlovec a tato část mozku je při uspokojování požadavků na energii první na řadě. Kdybyste této části mozku nemohli dodat dost energie a živin, zemřeli byste. Tečka.

Všem savcům je společný druhý mozek – limbický systém, který budu pro lepší zapamatování nazývat „labradořím mozkem“, protože tito velcí veselí psi jsou krásným příkladem zvířat, která na většinu věcí štěkají, většinu ostatního sežerou a na zbytek skáčou se zřejmým úmyslem. Labrador ve vás řídí instinkty, které udržují náš druh naživu a zajišťují jeho rozmnožování, tedy tři výše zmiňované elementární funkce. Labradoří mozek to myslí dobře. Nedělá nic jiného, než že se vám pokouší pomáhat přežít. Problém je v tom, že stejné impulzy, jež nám v dávných dobách pomáhaly přežít, nám v moderní době mohou způsobit zásadní problém s dostatkem energie v mozku.

Koncept „útok, nebo útěk“ pravděpodobně znáte – je to fyziologická reakce člověka na vnímanou hrozbu. V době evoluce člověka byla schopnost přejít do režimu „útok, nebo útěk“ mimořádně důležitá, protože lvi či jiné šelmy nás ohrožovaly prakticky pořád. Kdybychom tehdy zůstali v klidu soustředěni na svůj úkol, zatímco se kolem stahovala lví smečka, mělo by to pro nás neblahé důsledky. Reakce „útok, nebo útěk“ nás pořád trochu rozptylovala, protože jsme neustále monitorovali okolí a hlídali případné hrozby. Když mozek zaznamenal nebezpečí, okamžitě nasměroval veškerou energii do systémů nutných buď k zabití lva, nebo alespoň k tak rychlému útěku, abychom byli rychlejší než nejpomalejší člen kmene.

Problém není jen v tom, že nás dnes už zdaleka tolik neohrožují lvi, ale v tom, že naše tělo nedokáže rozlišovat mezi skutečnou a domnělou hrozbou. Reaguje na každý podnět stejně – na lva i na zapípání mobilu, co nás v noci upozorňuje na příchod e-mailu s potenciálně špatnou zprávou. A vzhledem k životnímu stylu 24/7 nás bombardují nejrůznější podněty dnem i nocí. Některé jsou naprosto neškodné, jenže biologický základ nás nutí reagovat stejným způsobem. Kvůli neustálému monitorování okolí a následné nepřiměřené reakci na bezvýznamné hrozby udržujeme tělo ve stavu ohrožení – a to nám vysává energii a tím i schopnost soustředění.

Pokles dostupné energie spouští v mozku stav nouze. Nakonec z pohledu mozku přece platí, že není-li dost paliva pro labradoří mozek, mohl by vás sežrat lev. Takže když energie v mozku klesne, vyplaví se do krve stresové hormony, aby zaopatřily (= ukradly) energii kdekoliv jinde v těle, a vy pak cítíte, že chcete buď utéct, anebo něco zabít. Jste roztěkaní, křičíte na lidi kolem, zapomínáte, co jste právě dělali, a pak podlehnete náhlé chuti na sladké – a za všechny tyto věci se budete po sladkém úletu stydět.

Odoláte-li labradořímu nutkání, použili jste třetí část mozku, neboli váš „člověčí mozek“. V této části mozku, odborně prefrontálním kortexu, je největší hustota mitochondrií, a právě z toho důvodu spotřebovává odpor labradorovi obrovské množství energie. Pokaždé, když odoláte nějakému nutkání, provádíte rozhodnutí. Vědci prokázali, že během dne jsme schopni provést jen omezený počet rozhodnutí – pak následuje „rozhodovací únava“.22 Každé rozhodnutí vyžaduje energii, a jste-li unavení, hladoví nebo již za sebou máte hodně rozhodnutí, energie vám dojde a začnete se rozhodovat špatně.

Schopnost správně se rozhodnout je tedy velmi dobrým měřítkem výkonnosti mozku. Máte-li dostatek energie pro mozek, dokážete se delší dobu správně rozhodovat a budete reagovat méně emocionálně. Věřte, nic nezlepší váš život tak dramaticky k lepšímu.

Značná část knihy pojednává o možnostech, jak potlačit labradoří mozek, a díky tomu používat mnohem efektivněji člověčí mozek. Za pomoci metod, které jsem vyvinul a široce otestoval, se naučíte přimět své buňky k větší efektivitě – jak při tvorbě, tak při spotřebě energie. I když si myslíte, že vám mozek funguje docela dobře, budete-li se těmi metodami řídit, začne fungovat ještě mnohem lépe! Zajistíte-li mozku stabilní přísun energie, „vypnete“ labradoří mozek, protože už nebude pociťovat stavy energetické nouze.

Naším konečným cílem je získat výkonnější a odolnější mozek. Celý proces si rozdělíme do čtyř kroků:

1. PŘESTANEME DĚLAT VĚCI, KTERÉ NÁS OSLABUJÍ

Zní to jako samozřejmost, ale většina z nás vlastně ani neví, co nám mozek zpomaluje. Mozkový kryptonit se skrývá všude kolem, od nevhodné snídaně po nevhodné světlo noční lampičky. Překonat zátěž vytvořenou vším tím mozkovým kryptonitem vyžaduje ohromné množství energie, o niž si váš mozek nemůže dovolit přijít (má-li fungovat dobře). Proto budete muset identifikovat svůj „osobní kryptonit“ a co nejvíce ho ze svého života odstranit. Tak své energetické rezervy uvolníte k jiným, důležitějším věcem.

2. DODÁME SI VÍCE ENERGIE

Mitochondrie potřebují k výrobě energie především kyslík, a dále buď glukózu, nebo tuk (nebo někdy bílkoviny). To ovšem neznamená, že čím víc sacharidů do sebe naládujete, tím více energie budou mitochondrie produkovat. Ve skutečnosti je to právě naopak. Mitochondrie totiž fungují nejlépe, když mezi zdroji paliva „přepínají“– stejně jako auta na hybridní pohon! Pomocí určitých změn v jídelníčku a výživových doplňků můžete snadno docílit toho, že vaše mitochondrie budou mít takové energetické zdroje, jaké potřebují. A už teď vám prozradím, že budete jíst více úžasně lahodného uspokojivého tuku.

3. ZVÝŠÍME EFEKTIVITU VÝROBY A SPOTŘEBY ENERGIE

Někdy mitochondrie neprodukují energii efektivně kvůli nutričnímu nebo antioxidačnímu deficitu, případně v důsledku poškození různými toxiny, stresem nebo nedostatkem spánku. Existují konkrétní způsoby, jak jednak zvýšit počet mitochondrií a jednak přimět ty existující k lepšímu fungování. Odstranění toxinů a mozkového kryptonitu, popsané v kroku 1, jistě pomůže, a stejně tak změny jídelníčku a některé výživové doplňky.

4. POSÍLÍME SVÉ MITOCHONDRIE

O mitochondriích se často hovoří jako o „buněčných elektrárnách“. Takže chcete-li maximalizovat jejich výkon, vlastně chcete, aby tyto elektrárny vyráběly co nejvíce proudu. (Nikdo nemá rád elektrárny s nízkým výkonem!) Paradoxně jedním z nejúčinnějších způsobů, jak toho dosáhnout, je vystavit mitochondrie určité dávce stresu. Stejně jako při posilování vlastně svaly stresujeme a ony se v reakci na to posílí, můžeme určitými technikami vystavit mitochondrie správné dávce stresu, a tak zlikvidovat ty, které se už nacházejí „za zenitem“, a stimulovat ty zbývající – posílit je. Podělím se s vámi i o několik triků, jak si lze vypěstovat více mitochondrií, než jich máte dnes.

Pět znaků oslabeného mozku

Který z výše uvedených kroků je pro posílení mozku nejdůležitější? Mohli bychom odpovědět, že všechny, ale vy byste se zřejmě měli zaměřit na jednu nebo dvě oblasti v závislosti na svých konkrétních potížích. Při práci s klienty a také z vlastních zkušeností s uzdravováním svých nepochybně oslabených mitochondrií jsem identifikoval pět hlavních „slabostí“ mozku, které se projevují v mírně odlišných příznacích (v závislosti na jednotlivcích). Jednu věc ale mají všechny příznaky společnou – souvisejí s funkcí mitochondrií. Můžete trpět jednou z těchto slabostí, dvěma nebo všemi. Někdy není snadné to přesně určit, ale chcete-li pro sebe získat z programu Head Strong co nejvíc, je důležité znát svou výchozí situaci. Než se mi podařilo svůj mozek „hacknout“, určitě jsem trpěl všemi pěti slabostmi. Dobrá zpráva je, že už jimi netrpím. Pro vás z toho plyne, že ani vy se nemusíte navěky spokojit s mozkem v jeho současné podobě.

Možná se pořád cítíte unavení. Zvládnete spoustu věcí i tak, ale vyžaduje to od vás vyčerpávající množství úsilí a všechno vlastně jen proto, abyste drželi krok. Připadá vám to ale normální, myslíte si, že ostatní jsou na tom podobně. Nebo možná cítíte, že by se věci mohly zlepšit, ale nejste si jistí, jak špatně na tom ve skutečnosti jste. Jaké příznaky vás tedy upozorní, že váš mozek nefunguje tak, jak by měl?

Popisy níže vám pomohou určit mozkové slabosti s největším dopadem na váš výkon. Na základě jejich identifikace zjistíte oblasti programu Head Strong, na něž se budete muset zaměřit nejvíce, abyste získali skutečně bystrou a výkonnou mysl.

SLABOST MOZKU č. 1: Zapomnětlivost

Stává se vám, že se v řeči zastavíte uprostřed věty nebo si vypomáháte výplňkovými slovy „prostě“, „vlastně“, „ehm“, protože si nemůžete vzpomenout na to správné slovo? Otevřete ledničku a zůstane zírat dovnitř, přemýšlíte, proč jste ji vůbec otevírali, načež si všimnete, že uvnitř leží klíčky od auta? Nebo snad zápasíte s dlouhodobou pamětí – nedokážete zařadit lidi, které potkáte, nemůžete si vzpomenout, kde a kdy se stala určitá událost, nebo si dokonce nevybavujete důležité okamžiky z minulosti?

Jak ztráta dlouhodobé paměti, tak ztráta krátkodobé paměti pramení ze stejných příčin: nedostatku správné výživy, chronických bakteriálních nebo fungicidních potíží, špatně fungujících neurotransmiterů (chemických „poslů“ ve vašem těle) a samozřejmě i z oslabené funkce mitochondrií. V tomto případě může špatná funkce mitochondrií přispět k nižší efektivitě srdce, což vede k nízkému krevnímu tlaku a tím i nedostatečné dodávce kyslíku, paliva a živin do mozku. Pamatujte, vaše mitochondrie potřebují k produkci energie kyslík a potravu. Čím hůře mitochondrie fungují, tím méně kyslíku a potravy i ony samy zpětně dostanou. Pak už nejsou schopny produkovat dost energie, aby uspokojily poptávku mozku, v mozku dojde k částečným „výpadkům proudu“ a to se samozřejmě projeví na jeho výkonu. A tento začarovaný kruh může pokračovat, až se jednou systém úplně zhroutí.

Nejprve se to projeví jen v maličkostech, například se budete snažit si vybavit nějaké slovo, ale nedokážete si vzpomenout. Účinek se kumuluje – míval jsem desítky podobných výpadků denně. Ale jakmile zlepšíte oběh krve a krevní tlak, výroba energie v mozku se zlepší. Mozek bude dostávat dost kyslíku, mitochondrie budou schopny vyrábět více energie a vy si budete lépe pamatovat. Teď už žádné výpadky nemám.

Ale i když si dáte mitochondrie do pořádku, potřebujete zdravé neurony neboli nervové buňky, aby se v mozku přenášely rychle a efektivně vzruchy. Mozkový neurotrofický faktor (BDNF) je protein, který podporuje jednak přežití existujících neuronů v centrální nervové soustavě a jednak růst nových neuronů a spojení mezi nimi. Zvyšujete-li hladinu proteinu BDNF prostřednictvím cvičení, určité stravy a strategických doplňků, zlepší se vám paměť, schopnost učení i myšlení.

Po úspěšném vytvoření nových neuronů budete potřebovat nezbytné stavební bloky pro tvorbu myelinu, izolační hmoty kolem neuronů, jež napomáhá rychlejšímu přenosu vzruchů. Nervy bez myelinového obalu vyžadují více biologické energie než nervy obalené myelinem. A tady vstupuje do hry výživa. Vaše strava má z hlediska fungování mozku klíčovou roli. Kdybyste si chtěli postavit kvalitní dům, určitě byste použili prvotřídní materiály, že? A aby váš mozek dokázal vytvořit vysoce funkční spoje pro kvalitní výkon, také vyžaduje konkrétní potraviny, bohaté na určité prvky.

Takže: je pro vás zapomnětlivost problém? Podívejte se, zda vám některé z níže uvedených příznaků znějí povědomě:

- Pravidelně zapomínáte na důležitá data nebo události.

- Ptáte se na tutéž věc znovu a znovu.

- Více než kdy dříve spoléháte na různé paměťové pomůcky (nákupní seznamy, upomínky na mobilu a podobně).

- Máte problém udržovat si přehled o běžných měsíčních platbách.

- Někdy vám chvíli trvá vybavit si správné slovo.

- Máte problém si zapamatovat jména.

- Někdy nemůžete najít běžně používanou věc (telefon, klíče a podobně).

- Často ztrácíte nit myšlenek.

- Zapomínáte, co právě děláte – necháte na sporáku bublající hrnec a odejdete do jiné místnosti, vezmete telefon a nevíte, komu jste chtěli volat, a podobně.

Pokud vám to připomíná vaše potíže, věnujte pozornost zejména kapitolám zaměřujícím se na funkce mitochondrií, systém dodávky kyslíku v těle, myelinizaci, neurogenezi a výživu mozku.

SLABOST MOZKU č. 2: Dychtivost po jídle

Mluvím-li o dychtivosti, nemám na mysli emoční touhu plynoucí z osamění, nudy či stresu. Mluvím o fyziologickém nutkání vysílaném z našeho labradořího mozku. Taková biologická dychtivost je příznakem, že váš mozek potřebuje energii.

Při výrobě energie mitochondrie spalují tuk, glukózu (cukr) nebo aminokyseliny a k tomu potřebují kyslík. Jíte-li příliš mnoho cukru, mitochondrie přestanou vyrábět energii z tuku (což jim jinak jde celkem snadno) a veškerou energii začnou vyrábět z glukózy. Místo toho, aby mozek používal tuk jako palivo, ukládá se tuk do tukových buněk a vy začnete tloustnout. Mezitím mozek poměrně rychle spálí dostupnou glukózu, v krvi vám klesne hladina cukru, to váš vnitřní labrador interpretuje jako stav nouze a vyšle signál, že potřebuje CUKR! HNED! Takto funguje chuť na sladké.

Když jsem byl obézní, pořád jsem přibíral a přitom jsem vlastně hladověl. Kalorie ze snědené potravy tělo nepoužívalo na tvorbu energie, putovaly rovnou do tukových buněk. Myslel jsem, že mám slabou vůli, ale přitom jsem upadl do „tukové pasti“. Bez dostatečné hladiny energie, kterou by tukové buňky uvolňovaly, nemohly mé mitochondrie produkovat dost energie a labrador ve mně se dožadoval dalšího a dalšího jídla.

Také jsem si neuvědomoval, že druhou zásadní příčinou mé nezřízené chuti k jídlu byly toxiny. Běžně se toxiny v těle odbourávají v játrech a ledvinách. To je náš přirozený detoxikační mechanismus. Pokaždé, když sníte něco toxického, nebo něco, na co je vaše tělo alergické, vyšlou tyto orgány signál s požadavkem na zásilku cukru, aby byly schopny oxidovat neboli metabolizovat (jinými slovy neutralizovat a/nebo vyloučit) ohrožující látku. Vlastně tak v daném okamžiku soupeří s mozkem o glukózu. Detoxikační proces způsobí nízkou hladinu cukru v krvi a výsledkem je chuť na další jídlo.

Totéž se děje u veškerých forem mozkového kryptonitu. Často svému mozku vysáváme energii a vůbec si to neuvědomujeme. Pobýváte-li dlouho v hlučném prostředí nebo v prostředí s nezdravým osvětlením, musí mozek na odfiltrování zmíněných toxických vstupů vynaložit spoustu energie navíc. Vzpomínáte, že nemůžete uložit zásobu energie na víc než pár vteřin? A váš mozek potřebuje stálý přísun glukózy (nebo tuku), aby situaci zvládl. Když se poptávka zvedne, vnitřní labrador vyšle signál: „Potřebuji cukr, hned!“

Vyrazili jste někdy s dětmi do zábavního parku nebo jim uspořádali narozeninovou oslavu v McDonald’s a zjistili, že jste potom strašně unavení a dali byste si pořádnou porci zmrzliny nebo prostě něčeho hutného? Je to proto, že mozku dalo zabrat zpracovat všechen ten hluk, vydýchaný vzduch, neony a zářivky (nemluvě o nezdravých hamburgerech či pizze, kterou jste si asi taky dopřáli). A protože zřejmě vaše mitochondrie nevyrábějí energii tak efektivně, jak by mohly, nedokážou se zvýšenými požadavky mozku udržet krok – a labrador ve vás začne panikařit.

Čím více budete mít mitochondrií a čím efektivněji budou pracovat, tím méně „šílené chuti na něco“ budete zažívat. Taky je důležité mít ve stravě dost tuku – tedy správného tuku – aby měl mozek více možností generovat si energii a nemusel spoléhat jen na cukry.

Takže: máte problémy s nadměrnou chutí k jídlu? Podívejte se, zda vám některé z níže uvedených příznaků znějí povědomě:

- Často vám během dne klesá hladina cukru v krvi.

- Po jídle máte silnou chuť na něco sladkého.

- Nedokážete vydržet bez jídla déle než dvě nebo tři hodiny.

- Když máte hlad, jste podráždění.

- Strávíte-li nějakou dobu v hlučném či chaotickém prostředí, cítíte se pak vyčerpaní.

Pokud vám to připomíná vaše potíže, věnujte pozornost zejména kapitolám zaměřujícím se na problematiku světla, toxinů v našem prostředí a ketóze (stavu, kdy tělo spaluje tuk velmi efektivně a tím produkuje dostatek energie).

SLABOST MOZKU č. 3: Neschopnost soustředění

Představte si, že se posadíte, abyste si něco přečetli nebo napsali, a po chvíli zjistíte, že jste u dané věci vydrželi jen pár vteřin a pak už vaši pozornost odvedly myšlenky na jiné věci, starosti nebo jen nějaká věc ve vašem okolí. Když se mozek nemůže soustředit způsobem, jakým byste chtěli, je prakticky nemožné podávat vysoký kognitivní výkon. Trpěl jsem tímto problémem celá léta, než jsem si uvědomil, že to je vlastně jen důsledek reakce „útok, nebo útěk“ spuštěné v okamžicích, kdy neměla opodstatnění.

Vašeho přítele labradora nezajímá práce, na niž se pokoušíte soustředit, nebo třeba co vám právě říkají vaše děti. Jeho úkolem je udržovat vás naživu – a tak je neustále zaneprázdněn čenicháním ve vašem okolí a hledáním potenciálních hrozeb. Neznamená snad to blikající světýlko na sporáku začátek požáru? Nesignalizuje to pípnutí na mobilu nějaké nebezpečí? Nehodlá vás snad ta moucha kroužící kolem hlavy zakousnout? (Přiznejme si, labradorové nejsou zvlášť chytří.)

Vašemu vyvinutějšímu „člověčímu“ mozku by byl rozdíl mezi přibližujícím se autem a přibližujícím se lvem jasný, ale labrador to nechápe, a tak je pořád v pohotovosti a snaží se vás chránit. Hodný pejsek! Problém je v tom, že když váš labrador pořád křičí Pozor!, není možné se na nic pořádně soustředit.

A když k tomu připočtete, že mozek nemá dost energie, situace se dále zhorší. Stačí si dát pár pivek navíc a veškerá vaše kyslíkem a jinými živinami nabitá krev odpluje do jater a pomáhá odbourávat alkohol. Mozek má najednou pocit, že umírá, protože se mu nedostává energie. Pro mozek to je stejně stresující situace jako potkat tygra, a tak okamžitě signalizuje další stav ohrožení.

Má-li mozek málo energie, stimuluje vyplavení kortizolu (stresového hormonu) a adrenalinu (hormonu reakce „útok, nebo útěk“), aby si zajistil „palivo“ pro případ nouze. Adrenalin zjednodušeně řečeno rozloží svalovinu a tak se dostane k uloženým zásobám cukru, což zase signalizuje slinivce, aby uvolnila inzulín potřebný pro jeho metabolizování. Výsledné zvýšení hladiny inzulínu způsobí v mozku ještě větší stav nouze a mozek spustí uvolnění dalšího kortizolu a najednou chcete utéct! Jak se proboha uprostřed toho všeho máte na něco soustředit?

Časem může celý cyklus přerůst do stavu známého jako inzulínová rezistence – tělo přestane být na inzulín citlivé. Jenže když tělo na inzulín nereaguje, buňky mají problém absorbovat glukózu, která se tak hromadí v krvi, místo aby se použila k výrobě energie. Mozek má nestabilní přísun energie a vás to během dne neustále uvádí do režimu „útok, nebo útěk“. Výsledek? Nemůžete se na nic soustředit, i když se snažíte sebevíc.

Popsaný cyklus však lze zastavit a ukončit výkyvy hladin adrenalinu, kortizolu a inzulínu v krevním oběhu – k tomu je potřeba stabilizovat v průběhu dne hladinu krevního cukru. Během psaní této knihy jsem zrovna dostal výsledky testů, které ukázaly, že jsem měl během provádění programu Head Strong výbornou citlivost na inzulín – dosáhl jsem nejnižšího možného výsledku 1 z možných 120. Máte-li stabilní krevní cukr, pomáhá to udržovat vnitřního labradora v klidu a vypínat reakci „útok, nebo útěk“. Pak můžete konečně věnovat pozornost tomu, čemu chcete a kdy chcete.

Takže: máte problémy se soustředěním? Podívejte se, zda vám některé z níže uvedených příznaků znějí povědomě:

- Při rozhovoru neustále skáčete druhému do řeči.

- Když se snažíte soustředit, myšlenky vám utíkají jinam.

- Máte problém dokončovat úkoly a obecně dodržovat termíny.

- Ani přes největší úsilí se vám nedaří chodit na schůzky včas.

- Nedaří se vám udržovat si ve věcech pořádek.

- Nedokážete dělat více věcí najednou.

- Při hovoru přebíháte od jednoho tématu k druhému.

Pokud vám to připomíná vaše potíže, věnujte pozornost zejména kapitolám zaměřujícím se na ketózu, meditaci a dechová cvičení.

SLABOST MOZKU č. 4: Nízká hladina energie

Jste celí den unavení nebo zaznamenáte vždy v určitou dobu během dne náhlý odliv energie? Zjišťujete někdy, že se pohybujete pomaleji, než byste chtěli, jako byste se brodili mělkým pískem? Nebo míváte pocit „zamlženého“ mozku jako při kocovině či pásmové nemoci (jet lag)? Toto všechno jsou příznaky téže mozkové slabosti: nízké hladiny energie.

Sníženou hladinu energie může způsobit více faktorů, ale tím hlavním viníkem bývá špatná regulace krevního cukru. Dostanete-li se do stavu inzulínové rezistence a vaše tělo není schopno efektivně zpracovávat cukr, doplatí na to především mozek. Nedokážete jasně uvažovat, budete unavení a pasivní. Naštěstí lze krevní cukr poměrně snadno zregulovat, a to pomocí stravy bohaté na zdravé tuky, což zahrnuje i můj program. Tak své tělo naučíte, jak spalovat tuk neboli využívat ho jako palivo.

Dalším důvodem nízké energie mozku bývají neefektivně fungující mitochondrie. Můžete mít krevní cukr stabilní, ale neprodukují-li mitochondrie energii efektivně, budete neustále unavení. Naštěstí pro vás je program Head Strong navržen speciálně tak, aby mitochondrie přiměl k efektivnější tvorbě energie. Budete-li se řídit uvedenými pokyny, zaznamenáte během pouhých dvou týdnů výrazný nárůst hladiny energie.

Posledním hlavním důvodem nízké energie je mozkový kryptonit. Všechno, co způsobuje odliv energie z mozku do jiných částí těla, logicky způsobí, že se budete cítit utahaní a vyčerpaní. Provedete-li ve svém prostředí změny zaměřené na odstranění toxinů, zajistíte si i potřebný nárůst energie.

Takže: máte problémy s nízkou hladinou energie? Podívejte se, zda vám některé z níže uvedených příznaků znějí povědomě:

- Odpoledne pravidelně zaznamenáváte prudký pokles energie.

- Nedokážete jasně uvažovat, máte pocit „zamlženého“ mozku.

- Jste unavení a pociťujete svalovou slabost.

- Dělá vám problém pevný stisk.

- Spánek vás neosvěží.

- Po jakékoli fyzické nebo duševní námaze se cítíte extrémně vyčerpaní.

- Jste celkově malátní.

Pokud vám to připomíná vaše potíže, věnujte pozornost zejména kapitolám zaměřujícím se na ketózu, mitochondrie a toxiny v životním prostředí.

SLABOST MOZKU č. 5: Náladovost/vztek

Lidé si většinou neuvědomují, že náhlé změny nálad a „nekontrolovatelný“ vztek jsou také jen přímým důsledkem oslabeného mozku. Připomeňme si model trojjediného mozku. Nejvyvinutější část, „člověčí mozek“, dostává energii až jako poslední, tedy až poté, co se nakrmil plazí a labradoří mozek. Jak jsme si již vysvětlili, tato část mozku – prefrontální kortex – přitom vyžaduje ke správnému fungování spoustu energie (proto má také nejvyšší hustotu mitochondrií). Vzhledem k obrovským energetickým nárokům a faktu, že dostává energii až jako poslední, tato část mozku většinou jako první trpí, nemáte-li dostatek energie.

Již jste zřejmě přišli na to, že právě pomocí prefrontálního kortexu ovládáme své nálady. Tato část mozku má na starosti projevy naší osobnosti, rozhodování a také regulaci sociálního chování. Netřeba zdůrazňovat, že v životě asi moc úspěchů nezaznamenáte, nebudete-li se správně rozhodovat a v různých sociálních situacích se budete chovat nevhodně. Proto je mimořádně důležité dostat do prefrontálního kortexu dostatek energie.

Ve zpětném pohledu je mi jasné, že tehdy na skenu SPECT můj prefrontální kortex nemohl vykazovat příliš aktivity. V té době mě nálady a emoce úplně válcovaly. Na silnici jsem se choval jako cholerik a často jsem vyletěl i na své blízké. Stačilo málo, abych se vytočil. Teď, když mám mozek v dobrém smyslu hacknutý, se mi nálada a emoce úplně změnily. Jsem trpělivější, vyrovnanější a plný radosti.

Ano, radosti. I ta se dá hacknout.

Takže: máte problémy s náladovostí či vztekem? Podívejte se, zda vám některé z níže uvedených příznaků znějí povědomě:

- Dáváte často najevo naštvání (nejlépe vztyčeným prostředníčkem).

- Utrhujete se na lidi kvůli maličkostem.

- Jste netrpěliví.

- Trpíte depresí.

- Stíhají vás náhlé změny nálad.

- Hned se rozčílíte.

- Chováte se nepředvídatelně.

- Máte za sebou řadu impulzivních špatných rozhodnutí.

Pokud vám to připomíná vaše potíže, věnujte pozornost zejména kapitolám zaměřujícím se na mitochondrie, toxiny v životním prostředí a mozkový kryptonit.

Bez ohledu na vaši výchozí pozici vás mohu ujistit, že program Head Strong vám pomůže. Pouze prostřednictvím metod v této knize jsem se zbavil všech pěti popsaných příznaků oslabeného mozku. Dnes netrpím ani jediným z nich. Mohu se spolehnout, že mi mozek bude fungovat přesně tak, jak budu potřebovat, bez ohledu na okolní situaci. Do mého života, kariéry i vztahů to vneslo nepopsatelné pozitivní změny a doufám, že se stejného výsledku dočkáte i vy.

Hlavní body: Zapamatujte si tyto tři věci

- Určité potraviny, produkty v našem prostředí, typ světla, a dokonce formy cvičení mohou náš mozek oslabovat.

- Všechny neužitečné podněty – potenciální hrozby, zvonící telefony, blikající světla a tak dále – spotřebovávají mozku energii.

- Zapomnětlivost, touha neustále jíst, vyčerpanost, náladovost a neschopnost se soustředit představují příznaky nízké hladiny energie v mozku.

Jdeme na to: Udělejte tyto tři věci

- Přestaňte se obviňovat ze slabé vůle – nejedná se o žádné morální selhání, ale prostě o nedostatek energie.

- Když se potřebujete soustředit, zredukujte množství podnětů v prostředí kolem sebe – vypněte telefon, omezte upozornění na počítači, zakryjte okna.

- Nejdůležitější rozhodnutí dělejte jako první, dříve než vás postihne „rozhodovací únava“.

1 Fei Du a kol.: „Tightly Coupled Brain Activity and Cerebral ATP Metabolic Rate“, Proceedings of the National Academy of Sciences 105, č. 17 (29. dubna 2008), s. 6409–6414, doi:10.1073/pnas.0710766105.

2 Kathleen D. Vohs a kol.: „Running Head: Self-Regulation and Choice“ (nepublikovaná přednáška, Chicago Booth Marketing Workshop, Chicago, Illinois, 2005), www.chicagobooth.edu/research/workshops/marketing/archive/WorkshopPapers/vohs.pdf.

2 / MOCNÉ MITOCHONDRIE

Před jednou a půl miliardou let pokrýval Zemi teplý oceán a vzduch byl naplněn hrozným jedem – kyslíkem – který většinu živých organismů, jež mu byla vystavena, zahubil. Několika odolným druhům bakterií se však podařilo drsným podmínkám přizpůsobit: naučily se kyslík využívat k výrobě energie. Tyto bakterie dokázaly z kyslíku vytvořit látku dnes známou jako adenosintrifosfát neboli ATP.

Jeden z t ěchto bakter iá lních druhů – vědci se domnívají, že šlo o m aličkou purpurovou bakterii – se nakonec včlenil do jiného typu buňky. Během následující mil ia rdy let se takto zkombinované buňky vyvíjely dál, až se postupně proměnily do podoby zvířat a n akonec i č lověka. Ona pradávná bakter ie se stále nachází uvnitř našich buněk, kde vyrábí ATP neboli energii, již naše buňky potřebují ke svému životu. Z n ových výzkumů vyplývá, že i d nes jsou tyto bakter ie zodpovědné prakticky za veškeré procesy v n ašem těle, a t o ve větší míře, než vědci předpokládali. V p odstatě rozhodují i o tom, jak se v k aždém okamžiku svého života cítíme.

Jak nazýváme tyto bakterie dnes? Mitochondrie.

Nemáte-li dost důvodů si každou neděli popovídat se svou matkou, jeden bych pro vás měl: právě ona vám poskytla veškeré vaše mitochondrie. Mnozí lidé se domnívají, že dostáváme genovou výbavu z padesáti procent od matky a z padesáti procent od otce, ale ve skutečnosti se geneticky více podobáme matce. Když je člověk počat, jak vajíčko, tak spermie obsahují mitochondrie. Ale mitochondrie ve spermii – které poháněly její urputnou plavbu k vajíčku – vlastně zůstanou mimo hru, protože po zavrtání spermie do vajíčka se bičík od spermie oddělí. Znamená to, že mitochondriální DNA (deoxyribonukleová kyselina, nositelka genetické informace) v oplodněném vajíčku, z něhož jste vznikli, pochází výhradně od vaší matky. Hovoří-li váš instruktor jógy o „božské ženské energii“, nikdo z účastníků lekce si asi neuvědomí, že vlastně mluví o této pradávné bakterii.13

Pradávná bakterie. Božská ženská energie. Zdá se, že mitochondrie budou něco záhadného a kouzelného, ne? Pojďme se tedy na chvíli těmto miniaturním elektrárnám věnovat.

Mitochondrie jsou drobné útvary doutníkového tvaru nacházející se uvnitř našich buněk. Tvoří je dvojitá membrána, přičemž vnitřní membrána je v záhybech složená uvnitř vnější membrány. Průměrná lidská buňka obsahuje jeden až dva tisíce mitochondrií. V částech těla, jež vyžadují nejvíce energie (v mozku, sítnici, srdci), však buňky obsahují až deset tisíc mitochondrií. V celém těle tak máte zhruba kvadrilion (bilion bilionů) mitochondrií. Je jich dokonce víc než bakterií žijících ve střevech. A v podstatě celá naše dýchací soustava (srdce, plíce a krev) existuje proto, aby dodávala mitochondriím kyslík a ony mohly produkovat energii (ATP), jež nás udržuje naživu.

Mitochondrie určují, jak bude vaše tělo reagovat na svět kolem vás. Začnou-li mitochondrie fungovat efektivněji, zvýší se váš mentální výkon. Čím lépe dokážou mitochondrie vyrábět energii, tím lépe budou vaše tělo i mysl fungovat, tím více dokážete a tím lépe se při tom budete cítit.

ATP – životní energie

Nejdůležitější úkol mitochondrií bychom mohli stručně popsat takto: extrahují energii z potravy, kterou sníte, zkombinují ji s kyslíkem a vytvoří ATP – palivo pro veškeré ostatní buněčné procesy. O existenci adenosintrifosfátu (ATP) víme teprve asi sto let a stále ještě se máme o této látce co učit. Víme, že v ATP je uložena energie nutná k našemu fyzickému i mentálnímu „napájení“. Prakticky veškeré buňky potřebují ATP, aby mohly fungovat. Bez ATP by nedokázaly přežít – a vy samozřejmě také ne. Výroba energie odehrávající se uvnitř mitochondrií je proto nejdůležitější funkcí v těle. ATP je krví vašeho života, nebo ještě přesněji, důvodem života vaší krve.

Přiblížíme si to takto: Bez potravy byste dokázali přežít přibližně tři týdny. Bez vody byste žili asi tři dny. Ale bez ATP byste zemřeli během několika vteřin.

Energie uložená v ATP se uvolní v okamžiku, kdy ji tělo potřebuje použít jako palivo. Tehdy se ATP rozloží a vzniknou dva dílčí produkty: adenosindifosfát (ADP) a fosfát (Pi). Zapamatujte si, že ATP je adenosintrifosfát, obsahuje tedy tři fosfátové vazby. Když se dvě z vazeb oddělí a vznikne adenosindifosfát a jeden samostatný fosfát, uvolní se energie. Tato energie vás pohání. A tento kvadrilion malinkatých bakterií začleněných do buněk vás ve skutečnosti řídí.

Když se proces rozložení ATP dokončí (energie se uvolní), stane se něco naprosto úžasného. Vaše tělo připojí molekulu fosfátu zpátky k ADP a tím opět vytvoří ATP, které pak může znovu rozštěpit na ADP a Pi a vyrobit další energii. Mitochondrie jsou v podstatě takové originální molekulární motory, které pomocí téže molekuly pořád dokola generují energii. To je přece mnohem efektivnější, než vyrábět každou molekulu ATP úplně od začátku, ne?

Patříte-li ke generaci mého táty, možná vám ten proces něco připomíná – nápadně se podobá běhu motoru auta při neutrálu nebo akceleraci. Když můj táta dostal Chevyho ročník 57, jako první věc se pokoušel přijít na to, jak ho trochu zrychlit, vymáčknout z j eho motoru co nejvíc. Jste-li mé generace, možná vám to spíš připomíná metody, které jsem například já s k amarády hackery používal k p řetaktování počítače s v ideohrami, takže běžel rychleji a p řitom mohl na pozadí provádět ward ia ling (testovat nezabezpečené počítače skrze vytáčená připojení).

Ale mitochondr ie jsou sakra výkonnější než motor auta nebo počítačový procesor. V p růměrné buňce je zhruba mil ia rda molekul ATP a k aždá z n ich se „recykluje“ přibližně třikrát za minutu. Ačkoliv vaše tělo tvoří zhruba sto mil ia rd buněk, běžný člověk má v c elém těle v j ediném okamžiku asi jen padesát gramů ATP. Při maximální poptávce může každý mitochondr iá lní cyklus ATP vytvořit přibližně šest set molekul ATP za vteřinu. Znamená to, že jestli za den zkonzumujete dva a p ůl tisíce kalor ií , vaše mitochondr ie zrecyklují a z novu použijí těch padesát gramů ATP tolikrát, že by to odpovídalo vytvoření zhruba dvou set kilogramů ATP.

Pokud by vám tvorba energie pro veškeré systémy a funkce v těle připadala málo, uveďme si ještě další úkoly mitochondrií: mají na starost například přenos signálů mezi buňkami, podílejí se na buněčné diferenciaci (proces, kdy se jeden typ buňky transformuje v jiný typ) nebo cyklu tvorby buněk a jejich zániku. Když se nad tím zamyslíte, mitochondrie vlastně vytvářejí všechnu energii, řídí komunikace a rozhodují, co bude žít a co ne. Tyto miniaturní bakterie se starají o nejdůležitější biologické procesy. Začal jsem se na své tělo dívat jako na velkou chodicí Pertiho misku s kvadrilionem mitochondrií, které si prakticky dělají, co chtějí.

Ale mitochondrie mají ještě další schopnosti. Dokážou měnit svůj tvar i velikost a některé mitochondriální funkce jsou jedinečné pouze pro konkrétní typ buněk. Například pouze mitochondrie v jaterních buňkách obsahují enzym nutný k detoxikaci amoniaku, což je odpadní produkt vznikající v játrech při štěpení bílkovin. Různé části těla také využívají ATP z mitochondrií pro své specifické funkce. Například srdce používá jejich energii k pumpování krve do mozku a zbytku těla, mozek zase zužitkuje jejich energii k myšlení, učení, ukládání do paměti či rozhodování. Vyšší množství mitochondrií v mozkových buňkách samozřejmě vyžaduje pro tvorbu ATP hodně kyslíku, a tak v případě, že mitochondrie v srdci nebudou produkovat energii efektivně, bude mozek trpět nedostatkem energie víc (a dříve) než zbytek těla.

Máte-li k d ispozici méně energ ie , než potřebujete, nebo když buňky svou energ ií plýtvají, jako první budou v o hrožení ty buňky, jež jsou mitochondr ie mi doslova nacpané (například buňky mozku, srdce nebo sítnice). Dostanou-li se do energetického deficitu mozkové buňky (neurony), oslabí se vám kognitivní funkce a b udete mít zamlžené myšlení. Mají-li málo energ ie srdeční buňky (kardiocyty), může dojít k r ůzným dysfunkcím srdce a p ocítíte únavu. Neprodukují-li správně energii svalové buňky (myocyty), projeví se to příznaky fibromyalg ie a c hronického únavového syndromu. Mají-li problém s e nerg ií buňky střevní sliznice (enterocyty), projeví se to zvýšenou propustností střev a a utoimunitními onemocněními. A t ak bychom mohli pokračovat. Na práci mitochondr ií závisejí skutečně veškeré důležité systémy v n ašem těle. Jinak řečeno, mitochondr ie řídí všechny zásadní systémy v t ěle.

Už jste přesvědčeni, že byste si „na své mitochondr ie měli dávat pozor“, abych citoval svou kamarádku Terry Wahlsovou, lékařku a a utorku knihy Minding My Mitochondr ia (Dávám si na své mitochondr ie pozor)? Postihla ji progresivní roztroušená skleróza a d íky systematickému zaměření na správnou funkci mitochondr ií se jí podařilo průběh nemoci zvrátit. Na mitochondr ií ch je zajímavé, že tyto elementární struktury nejsou ani v n ejmenším statické a n eměnné. Mitochondr ie ve všech částech těla se neustále mění. Lze je poškodit, zničit, zlepšit, obnovit nebo cíleně hacknout, jak se to povedlo Terry Wahlsové. Existuje spousta možností, jak můžete jejich funkce vylepšit, nebo si dokonce uvnitř svých buněk vypěstovat více těchto „elektráren“.

Mitochondrie byly předmětem mého biohackingu mnoho let a osvojil jsem si řadu návyků pro zlepšení jejich funkce. V podstatě každý z biohacků, který má bezprostřední vliv na hladinu energie, představuje mitochondriální biohack, včetně metod, pomocí nichž jsem si například napravil škody napáchané toxickými plísněmi v prostředí či chronickou lymskou boreliózou. Když začínám být nesoustředěný, prostě použiji některý z nástrojů na zlepšení mitochondriálního výkonu a brzy mám situaci opět pod kontrolou. Jinými slovy, potřebuji-li pořádně zabrat, nakopnu funkci mitochondrií.

Právě když píši tuto větu, mám za sebou jedno takové „nakopnutí“ v podobě výživového doplňku na povzbuzení mitochondrií – už je totiž skoro půlnoc a než půjdu spát, musím vyplodit ještě další čtyři tisíce slov, no a ráno natáčíme další dva díly pořadu Bulletproof Radio. Mé mitochondrie potřebují injekci, aby to všechno zvládly! O důležité nástroje na zlepšení výkonu mitochondrií se s vámi v následujících kapitolách podělím, a zmíním i ty, které jsem využil při psaní knihy.

Když mitochondrie přestanou dobře fungovat

Než se budeme zabývat tématem, jak pozvednout výkon mitochondrií na vyšší level, podívejme se, co vlastně způsobuje špatnou funkci mitochondrií. Nakonec nejjednodušší způsob, jak fungovat lépe, je přece přestat dělat to, to výkon oslabuje.

Asi nejočekávanější příčinou poklesu výkonu mitochondrií je stárnutí. V období od třiceti do sedmdesáti let se průměrná efektivita výkonu mitochondrií sníží zhruba o padesát procent. Neboli průměrný sedmdesátiletý jedinec vyrábí v porovnání s třicetiletým jedincem asi jen polovinu buněčné energie. Já ale rozhodně nehodlám být průměrným sedmdesátiletým jedincem! Takový pokles mitochondriální efektivity totiž přispívá prakticky ke všem příznakům a nemocem, které nám na stáří tolik vadí.

Možná ten statistický údaj unikl vaší pozornosti. Padesátiprocentní pokles v h ladině energ ie člověka se považuje za „normální“. Ale co by se se stalo, kdybyste si dokázali udržet výkon svých mitochondr ií až do vysokého věku a v s edmdesáti měli mitochondr ie na stejné úrovni jako ve třiceti? Byli byste tím nejaktivnějším a n ejpohodovějším sedmdesátníkem na naší planetě – to by se stalo.

S postupným rozpadem mitochondrií se to má tak: dnes se považuje za něco nevyhnutelného. Vám se to již asi pomalu děje, přičemž rychlost rozpadu bude záviset na vašich genech, životním stylu a rozhodnutích o tom, jak od nynějška svůj život budete žít. Avšak míra rozpadu mitochondrií není pevně daná. Již je teoreticky možné udržet si efektivitu mitochondrií stabilní až do vysokého věku, takže v sedmdesáti budete mít stejné množství energie (nebo větší), než jste měli ve třiceti.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Bystrohlaví.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.