Prokrastinace

odklad, který mrzí…

…ale vás mrzet nebude, protože ji přeperete

Rozšířené, modernizované vydání

David Gruber

Známé neznámé slovo procrastination - prokrastinace

Je to už mnoho let, kdy jsem při zdokonalování své angličtiny narazil na anglické slovo procrastination. Hlavní přízvuk má na předposlední slabice, je poměrně dlouhé a… a těžko zapamatovatelné. Český ekvivalent tehdy neexistoval, navíc v češtině ničemu nebylo podobné. Anglický význam podle Oxford Advanced Learner's Dictionary byl stručný: „Delay or postpone action“, tedy zrušit nebo odložit akci.

Slovíčko jsem zařadil mezi slovíčka prekérní. Aby se zvládla prekérní slovíčka bez zbytečné memorovací dřiny a vynakládání příliš dlouhého času a velké energie, je třeba sáhnout po metodě známé z mnoha mých knih a nazvané koncentrovaná myšlenková vazba. Tedy – myšlenkově to asociovat s něčím emočním nebo navyklým, s rytmem, rýmem apod. Napadlo mne tehdy jen antické Prokrustovo lože. Pomohlo to, ale jen částečně.

Nedávná doba tento problém se zapamatováním vyřešila sama. Český ekvivalent, tedy dnes už běžné české slovo prokrastinace, se velice rozšířil, zdomácněl. A dostal nový, přesnější význam. Vlastně takový význam, jakému se profesionálně veřejně věnuji už desítky let. Jen jsem místo fráze „zvládnutí prokrastinace“ volil celou tu dlouhou dobu nejčastěji frázi „jak se přinutit – jak nepřestat – jak vytrvat“ neboli „metoda PNV“. Metoda PNV je známa již od 80. let minulého století; zná ji většina žáků mých kurzů, protože prolíná snad všemi měkkými dovednostmi, všemi technikami duševní práce. A tudíž ji prezentuji, objasňuji a učím zvládat v kurzech s různou tématikou.

Zvládnutí prokrastinace = jak se přinutit-nepřestat-vytrvat = metoda PNV

Naše země tedy zažila určitý paradox. V době, kdy ještě slovo prokrastinace bylo v češtině neznámé, už existoval komplexní návod na skoncování s prokrastinací. Jmenoval se „metoda PNV“, tedy „jak se přinutit, nepřestat, vytrvat“. Jak známo multimetody jsou nástroje, které samy v sobě obsahují velké množství jednotlivých metod. Multimetoda nadřazená metodě PNV je od 80. let známa jako multimetoda profesionální koncentrace. Nebo též psychovzorec profesionální koncentrace. Jeho solidní podobu se celá naše veřejnost dozvěděla z mého televizního vzdělávacího seriálu Kurs rychlého čtení (natočen 1986, vysílán v Československé televizi od ledna 1987) a ještě o trochu dříve, koncem prosince 1985, z přílohy kultovního časopisu Mladý svět, číslo 52/1985.

Pak se několik let tato multimetoda profesionální koncentrace ještě vybrušovala (výzkum, ověřování, zpětná vazba s žáky a čtenáři atp.) a začátkem devadesátých let se ustálila v konečné podobě. V této konečné podobě zahrnovala všechny faktory vnitřní i vnější, všechny faktory objektivní i subjektivní, tedy neovlivnitelné i ovlivnitelné daným jedincem, který chce prokrastinaci minimalizovat, porazit. No, a protože logicky jiné vlivy faktory než vnitřní, vnější, objektivní a subjektivní na jednice nepůsobí, těžko k tomu psychovzorci ještě vymyslet něco podstatného nového.

Nehledě na tři desítky let úspěšného působení a bezvýjimečného osvědčení se této multimetody v praxi – u každého, kdo ji řádně vstřebal při výuce nebo četbě mých knih.

Nicméně přes to všechno, co jsem zde teď uvedl, je ještě dost lidí, kteří tento psychovzorce neznají, a tudíž nepoužívají. K vlastní škodě. Zejména mladší generaci se s jeho využíváním otevírají stokrát větší možnosti než generacím totalitním. Proto se na to osvědčené know-how podívejme v této e-knize.

Definice prokrastinace, její hlavní vlastnosti

Dnes o prokrastinaci platí v podstatě toto:

- Jde o časovou záměnu činností rozumově důležitých naplánovaných činnostmi rozumově méně důležitými, nejednou i rozumově bezvýznamnými, rozumově neproduktivními; avšak vždy momentálně prvoplánově emočně příjemnějšími, než je potlačená či odložená činnost. Činnostmi náhražkovými, vycpávkovými. Nebo nečinností. Shrnuto: Prokrastinace je upřednostnění činnosti náhražkové nebo nečinnosti před činností plánovanou.

- Jde o velkou a hojně rozšířenou slabinu neznalých lidí

- o upřednostnění příjemnějšího před méně příjemným. Přesněji: Jde o upřednostnění momentálně příjemnějšího před momentálně méně příjemným. V delším časovém horizontu je však celková bilance nepříjemná, neúspěšná.

Prokrastinující osoba (dále „prokrastinátor“) upřednostní momentální malé dobro, a tím si způsobí později mnohem větší zlo.

Prokrastinátor se zprvu na onu větší příjemnost těší, ale z dlouhodobého hlediska se to nakonec ukáže jako nepříjemnost. Tušení oné celkové nepříjemnosti hlodá v mysli prokrastinátora prakticky už od prvních okamžiků prokrastinování. Ono tušení, stále narůstající, způsobuje, že to, co prvoplánově vypadalo jako menší námaha nebo odpočinek, našeho prokrastinátora vlastně deptá, unavuje. Po dokončení vycpávkové činnosti se mu často chce začít tu rozumnou činnost ještě méně. Prokrastinátor v takových okamžicích bývá kreativním supermistrem sebevýmluv. Příklad: „Tak, od osmnácti nula nula jsem se chtěl učit na zkoušku, ale odložil jsem to, do půl osmé jsem lelkoval různě po internetu, teď je půl osmé, dneska už mi to nestojí za to začínat s učením, začnu zítra. Opravdu, ale opravdu fakt přísahám podle plánu a včas.“

- Je to činnost, která vyvěrá subjektivně z prokrastinující osoby (dále „prokrastinátor“), je aktem její vůle, nejde tedy o vnější přinucení (typu „teď musíš něco odložit, protože já tvůj šéf ti to přísně nařizuji“). Dá se říci, že prokrastinace je dobrovolný čin.

- Na druhou stranu, moc dobře se při prokrastinování necítíme. Určitá povrchní emoční úleva, že místo psaní náročné práce třeba hrajeme počítačovou hru, je doprovázená daleko silnějšími emočními pocity negativními – stresem z toho, že jsme vlastně chtěli dělat onu pracovní činnost, že tím odložením si do budoucna připravujeme jen další větší stres; je doprovázená stresem z momentálně sníženého sebehodnocení („zase jsem dneska ten líný blbec se slabou vůlí, k ničemu pořádnému se nepřinutím; pak to budu honit na poslední chvíli, bude mne to stát mnohem více nervů… ale prostě si nějak nemůžu pomoci“).

- Ta záporná bilance kladných a záporných emocí, radosti z počítačové hry a pachuti z odložení, ta vyvolává únavu a znechucení sebou samým. Prokrastinace je tedy takový jakýsi odpočinek-neodpočinek. Je to odpočinek, který psychicky unavuje a irituje snad více než ta odložená naplánovaná činnost.

- Prokrastinace je vnitřní rozpor. Rozum radí naší vůli „musíš teď pracovat na tom a tom, spusť tedy ten pracovní proces, milá moje vůle“. Emoce radí naší vůli „odlož to, dělej něco momentálně méně namáhavého na mozkové závity, pohraj si, sebevýmluvně pracuj na něčem psychicky méně náročném – třeba si přečti časopis, blog, novinky na sociální síti – a pak už se jaksi nějak opravdu zaber do té rozumem naplánované náročné práce“. Hlas a vliv emocí je v dané chvíli silnější než hlas a vliv rozumu. Chudinka vůle poslechne vždy toho momentálně silnějšího. Náš pan Rozum, odstrčený v tuto chvíli na vedlejší kolej, běduje, lamentuje… ale je mu to prd platné. Tak nám pan Rozum aspoň kazí radost z té intelektuálně příjemnější činnosti, jízlivě nám připomíná, že jsme si právě zadělali na horší situaci v budoucnu, že plýtváme nenávratným časem života, že oddalujeme splnění našich strategických cílů, přání, snů.

- Prokrastinace má různou míru, intenzitu. Ve slabé podobě je přirozená, člověk není stroj. V extrémních podobách člověk proplýtvá většinu života, leží jak placka ve stále větší bídě a zmaru, neschopen zajistit si ani základní životní potřeby. Něco jako bezdomovec pod mostem, ale nikoliv doslova a ve všech ohledech.

- Občas proskočí médii statistiky, jaká část obyvatelstva citelně, pravidelně a opakovaně prokrastinuje. Chronicky prokrastinuje. Někdy se ty statistiky týkají obyvatelstva jako celku, jindy jen té skupiny obyvatelstva, která prožívá nejnáročnější životní periodu své duševní práce – tedy vysokoškolského studentstva. V obou případech se uvádí podíl chronicky prokrastinujících osob v desítkách procent, podíl občas prokrastinujících osob jako drtivá většina celku.

- Je to zvláštní. Zatímco pozorní žáci mých kurzů a čtenáři mých knih bez zbytečného prokrastinačního odkladu postupně úspěšně zvládají náročné vysokoškolské obory, v denním studiu i při zaměstnání, dělají dobrou kariéru, stávají se úspěšnými vědci, lékaři, novináři, IT specialisty, právníky, univerzitními profesory, rektory vysokých škol, slušnými ministry nebo slušnými poslanci parlamentu, slušnými starosty či primátory obcí a měst, poctivými podnikateli multimilionáři a třeba i méně mediálně nápadnými lidmi žijícími vyrovnaně a pohodově… tak ve zbytku populace se ta procenta prokrastinujících podle mých informací nijak znatelně nemění. Já vím, v internetové době žijí lidé v informačních bublinách, z nichž se často málo rozhlížejí po jiných informačních zdrojích mimo tyto jejich bubliny. Ale že by ty bubliny byly až tak silné? Že by jimi neproniklo ani to, co bylo zveřejněno ve stovkách milionů výtisků časopiseckých článků, ve statisících prodaných knih, ve více než tisícovce mých kurzů, v řadě masových přednášek? Došlo to tak daleko, že skupina mých význačných žáků musela vytvořit a podepsat určitou petici, konkrétně Otevřený dopis všem duševně pracujícím lidem naší země. Petice o tom, že hladké řešení jejich kardinálního problému je nadosah, je dnes na stále větším počtu webů. Klikněte si například sem:

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Prokrastinace: Odklad, který mrzí.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.