Tiráž

Eduard Petiška

Staré egyptské báje a pověsti

V elektronické podobě vychází v souborném vydání pod názvem Starověké báje a pověsti, v tištěné podobě vychází, jako součást knihy, Příběhy na které svítilo slunce (původní název).

Vydalo Education s.r.o. v roce 2013 jako svou 8. elektronickou publikaci.

education@petiska.cz

Copyright (c) Eduard Petiška 2013

Copyright obálka (c) Jakub Mareš 2013

2. elektronické vydání.

ISBN

978-80-87781-81-4 - epub

978-80-87781-82-1 - pdf

978-80-87781-83-8 - mobi

Edice sebraných spisů Eduarda Petišky - druhý svazek

Subedice - Báje a pověsti

Vychází jako první svazek sebraných spisů Eduarda Petišky. Edice sebraných spisů Eduarda Petišky vychází v elektronické podobě. Řada jeho děl, které vycházejí v této edici, je ale také k dispozici v tištěné podobě.

Informace o dalších knihách Eduarda Petišky naleznete na konci knihy, nebo na:

https://www.facebook.com/eeducation.cz

Staré egyptské báje a pověsti

Kniha obsahuje převyprávění vůbec nejstarších bájí a pověstí, které se zrodily v Říši na Nilu. Vybrané desatero příběhů představuje úvod do egyptské mytologie. První příběh vypráví, Jak si Egypťané před dávnými lety představovali zrození země a lidí a jak slunce poprvé vyšlo na svou pouť. Druhý příběh vypráví o vládě dobrého boha Usíra, o věrné lásce jeho manželky Éset a o krutém činu zlého boha Sutecha. Třetí příběh ukazuje učenost královského syna Setna, vypráví o neuvěřitelných kouzlech a záhadách a také o jedné dávné pravdě. Čtvrtý příběh nás zavádí s moudrým Siusirem do západní říše mrtvých. Pátý příběh vypráví o dvou bratrech Baťovi a Anupovi, o křivdě a neúprosné spravedlnosti. Šestý příběh o dobytí města Joppy egyptskou lstí. Sedmý příběh vypráví o Egyptském rolníku Chuenanupovi, který řečnil, aby se dovolal práva. Osmý příběh pak o neuvěřitelných dobrodružstvích trosečníka na očarovaném ostrově uprostřed moře. Devátý příběh vypráví o princi, který utíkal před svým osudem. Desátý příběh o bohatém egyptském králi a chytré zloději.

Staré egyptské báje a pověsti doporučujeme všem čtenářům, kteří rádi četli báje a pověsti řecké. Pro plné pochopení řecké (a naší) kultury je nezbytné vydat se hlouběji do minulosti ke kulturám, které té řecké předcházely a výrazně ji ovlivnily.

Jako průvodce na cestě lidskými dějinami a příběhy mohou posloužit další autorovy knihy: Staré egyptské báje a pověsti, Příběhy starého Izraele, Příběhy tisíce a jedné noci, Staré řecké báje a pověsti, Staré české báje a pověsti I., Staré české báje a pověsti II., Báje a pověsti dvacátého století...

PhDr. Eduard Petiška (14. května 1924 Praha – 6. června 1987 Mariánské Lázně) byl český básník, romanopisec, povídkář, novelista, autor knih pro děti a mládež, dramatik, teoretik dětské literatury a překladatel, otec spisovatele Martina Petišky.

Autor více než devadesáti titulů, oslovující už pátou generaci čtenářů. Jeho knihy byly přeloženy do několika desítek jazyků.

Kdo chce uslyšet

Kdo chce uslyšet prastaré příběhy dávných věků, ať otevře tuto knihu a začne číst. Sestoupíme spolu o tři až pět tisíciletí do minulosti a vkročíme do krajin zahřívaných od nepaměti prudkými slunečními paprsky. Jsou to krajiny, kde voda byla velikým darem a slunce mívalo podobu mocného boha.

Kdysi v těch dávných dobách se rozkládala v severovýchodní Africe, při veliké řece Nilu, bohatá říše

EGYPT

Vrátíme se spolu na břehy starověkého Nilu. Rozhrňme tiše nilské rákosí a rozhlédněme se. Po lesklé hladině řeky plují rybářské čluny z pevně svázaných stonků papyru, štíhlé osobní lodi úředníků egyptského krále, široké nákladí lodi s nákladem velkých žulových kvádrů pro stavbu pyramidy i zelinářská loďka s hromadou čerstvé zeleniny. Teď se objevila loď s plachtou, na přídi stojí lodivod a měří olovnicí hloubku vody, neboť řeka má mnoho mělčin a písčin, které je třeba obeplout. Po lodní stříšce pobíhá několik opic. Obchodník, kterému loď patří, koupil opice na jihu a jsou na prodej jako kožešiny, slonovina a ostatní zboží uložené na lodi. Ze zákrutu se vynořila nádherná loď, vytesaná z velikých libanonských cedrů., pobitá na bocích třpytným zlatem a ozdobená od přídě k zádi zlatými beraními hlavami. Je to loď zasvěcená některému z mnoha starých egyptských bohů a patří kněžím jeho chrámu. Nad hladinou Nilu se nese zpěv rybářů, zatahujících sítě. Mají radost z dobrého lovu. Po břehu kráčí obezřele skupina lovců s chrty. Obcházejí místa, kde se vyhřívají krokodýlové, i místa, kde by mohli narazit na hrocha. Dnešní lov nemá být nebezpečný. Dnes chtějí lovci bojovat proti krokodýlům čarovnými říkadly a ne zbraněmi. Vydali se lovit volavky.

Lovci přešli a je slyšet pouze jednotvárné vrzání vahadel na nedalekém poli. Otroci čerpají nilskou vodu na pole svého pána. Nil se sice každý rok rozvodňuje a přináší s sebou úrodnou černou hlínu, ale slunce vysouší vláhu z polí.

V horkém vzduchu se chvěje v dálce obraz pyramid, obrovských náhrobků, které si dávají egyptští králové stavět už za svého života. Pyramida chrání královo tělo, mumii, i poklady, které s sebou vzal do hrobu.

Nad Nilem, otcem bohů a lidí, dárcem úrody, pochoduje po cestě oddíl vojska s kopími a štíty. Míjí oslí spřežení, na němž jsou připevněna nosítka nějakého boháče. Boháč sedí v nosítkách a za ním jdou sluhové a ovívají ho vějířem. Vojáci a oslí spřežení se zastavují. Proti nim postupuje veliké množství lidí. Dopravují k Nilu ohromnou, skoro sedmimetrovou alabastrovou sochu. Socha je připoutána k saním, aby z nich nesklouzla. Od čela saní vedou čtyři lana a každé lano táhnou čtyřicet tři muži. Na kolenou sedící sochy stojí muž. Tleskáním do dlaní udává těm, kteří táhnou, kdy mají zabrat. Seběhla se i spousta zvědavců. K břehu přirazila loď a čeká na svůj náklad. Odveze sochu ke staveništi nového velikého chrámu.

Stěny chrámu už stojí. Pokrývají je spousty obrázků, obrázkové písmo — hieroglyfy.

Až se po mnoha staletích zastaví před těmi stěnami žasnoucí poutník, bude už část nápisů zničena nebo porušena sluncem a větrem. A tomu, co nezničil čas, poutník neporozumí, neboť nebude člověka, který by dovedl staroegyptské písmo číst.

Teprve v minulém století odhalili lidé znovu zapomenuté tajemství starých egyptských znaků. Z tmy zapomenutí vystoupil i staroegyptský písař. Psával rákosovým perem na svitky nebo listy papyru.

Papyrové svitky vyráběli Egypťané z močálovité rostliny nazývané papyrus. Vnitřek stvolů se rozřezával na pruhy, pruhy se na sebe přikládaly křížem, slepovaly a lisovaly.

Vrátíme se po stupních staletí zpátky do dob před několika tisíci lety, kdy staří Egypťané uctívali boha slunce, ale také do doby počátků velkolepého stavitelského umění, řemesel a do doby počátků lékařské vědy a astronomie, k pramenům lidské vzdělanosti.

Staré egyptské příběhy této knihy jsou zpracované podle překladů ze starých papyrů, podle zlomků i úryvků různých písemných památek i podle zpráv a pověstí starověkých řeckých spisovatelů.

První příběh VYPRÁVÍ, JAK SI EGYPŤANÉ PŘED DÁVNÝMI LETY PŘEDSTAVOVALI ZROZENÍ ZEMĚ A LIDÍ A JAK SLUNCE POPRVÉ VYŠLO NA SVOU POUŤ

Tma panovala od věků do věků a ve tmě se převalovaly vlny pravodstva bez cíle a bez účelu. Nebylo země, nebylo lidí a bohů, širokými prostorami světa se valily ve zmatku temné a smutné vlny pravěkého oceánu. Od věků do věků žil jenom bůh pravodstva Nóvev.

Po čase, jehož začátku nedohlédneš, vynořil se z pravodstva zářící bůh Ré. Podobal se brouku skarabeovi, který dává život sám sobě. Dovedl se proměňovat i v odvážného ptáka sokola nebo v boha s lidskou postavou a hrdou sokolí hlavou.

Jasná záře se rozlila kolem mladého boha, tma ustoupila před jeho mocným světlem a poprvé se ukázaly obrysy zmítaných vln. Nad pravodstvem se vznášel bůh Ré, sám, jasný a silný. Nebylo však nikoho, komu by vládl. Tu stvořil ze sliny svých úst boha vzduchu Šova a bohyni vlhkosti Tefnet. Narodily se jim děti — bůh země Geb a bohyně nebe Nút.

Tak byl ohraničen svět nebem a zemí a mezi nebe a zemi vstoupil vzduch a oddělil je. Bohové žili ve světě bez lidí a rozmnožili se. Bůh Ré jim panoval.

Jako každý vladař měl i Ré své nepřátele. Bránil se jim a vysílal své oko, aby s nimi bojovalo. Jednou vyslal opět své oko do boje, ale boj byl krutý a dlouhý. Oko se dlouho nevracelo. Teprve když porazilo všechny nepřátele, vrátilo se zpátky k bohu. V Réově hlavě vyrostlo zatím nové oko a pod božským čelem nebylo už místa. Oko, které se vrátilo z dlouhého boje, se zarmoutilo a dalo se do pláče. Průzračná slza za slzou kanula k zemi. Sotva se slza Réova oka dotkla země, proměnila se v člověka. Všude povstávali ze slz lidé a pustá země oživla lidskými kroky a lidským hlasem.

Bohu Ré se zželelo plačícího oka. Proměnil je v královského hada brejlovce a pozvedl je v této podobě na své čelo. Odtud vládne s bohem Ré zemi i nebi. Odtud také chrání svého pána proti nepřátelům.

Člověk, který vznikl z Réovy slzy, nese v sobě její třpyt. Réova slza se skrývá a jiskří v lidské touze, plane ve smělých lidských činech a hoří v lidské lásce.

Lidé se na zemi rodili, žili a umírali. Tehdy sestoupil do západní říše, do říše zesnulých, bůh Anúpev. Začal vážit na spravedlivých vahách skutky, kterých se mrtví dopustili zaživa. Anúpev měl tělo jako člověk, jen místo lidské tváře měl hlavu šakala. Co unikne šakalovi, když se dá do běhu a slídí a pátrá, a kdo unikne šakalovi, který je na stráži a hlídá?

Ré kraloval moudře bohům i lidem a bozi i lidé ho poslouchali. Réova vůle byla i jejich vůlí. Čas hnal před sebou dny i roky jako stáda mizející za obzorem a jeho přísnému zákonu se nemohl vyhnout ani bůh. Stáří zajalo boha Ré a změnilo jeho vzhled. Kosti se mu proměnily v stříbro, svaly ve žluté zlato a vlasy se potáhly bledou modří lapislazulového kamene.

„Podívejte, jakého máme stařičkého vládce,” říkali lidé a posmívali se mu. „Co s ním? Kdo ví, jak dlouho se ještě udrží na nohou, a chtěl by nám rozkazovat.” Posmívali se mu a přestali boha Ré poslouchat.

Ré slyšel, co si lidé povídají, a zesmutněl. Přikázal svolat bohy a bohyně. Sešli se tajně, aby se lidé o tom nedověděli. Přišel bůh vzduchu, bůh země i bohyně nebe, přišel celý zástup bohů a bohyň i vznešený bůh pravodstva Nóvev se přiblížil pomalým krokem. Bohové a bohyně se dotkli svými čely země před trůnem boha Ré a Ré se obrátil k praotci Nóvevovi:

„Nejstarší bože,” řekl Ré, „bohové a bohyně, pohleďte na lidi. Vznikli z mého oka a posmívají se mi. Tupí mě a vyhlašují mi nepřátelství. Poraďte, co proti nim podnikneme. Nechci je potrestat dříve, dokud nevyslechnu vaše rady.”

Bůh pravodstva Nóvev odpověděl:

„Můj synu Ré, seď klidně na svém trůně. Jsi větší a mocnější než já, stačí, když pohlédneš na zem, když vyjde tvé oko proti těm, kteří tě tupí.”

Ré pohlédl na zem a lidí se zmocnilo zděšení. Překotně opouštěli vesnice a města, chatrče i paláce a rozptýlili se na všechny strany. Běželi do pouští i do hor, aby se skryli před hněvem Réova oka.

Nyní promluvili i ostatní shromáždění bohové a radili Réovi:

„Mocný vladaři bohů, jen vyšli svoje oko, ať ztrestá tvoje nepřátele, ať nad nimi zvítězí jako už tolikrát.”

Oko vzalo na sebe podobu bohyně Hathór, bohyně s kravskou hlavou. Hathór

sestoupila k lidem a hrůza se valila před ní a hrůza plnila její krvavé stopy. Řítila se vpřed se skloněnou hlavou. Zakřivené rohy na její hlavě svítily jako dva ostré blesky v černém mraku. Lačně se vrhala na lidi, kdekoliv je na poušti našla, vytahovala je i ze skalních úkrytů, pobíjela je a chtivě pila jejich krev. Země zvlhla prolitou lidskou krví i slunce zrudlo, jako by na něm ulpěla krev. Večer se bohyně vrátila mezi bohy.

„Posaď se k nám,” přivítal ji Ré, „hoduj a pij s námi. Splnila jsi svůj úkol. Ted se mě budou lidé opět bát a budu jim vládnout jako král. Posaď se k nám a hoduj a pij s námi.”

Bohové a bohyně zasedli k noční hostině, ke stolu ozdobenému květinami, a hodovali. Ale bohyni Hathór se zalíbilo pobíjet lidi a pít jejich krev. Proto se zvedla od bohaté hostiny bohů, odešla na poušť a znovu rozsévala kolem sebe zkázu.

Sotva Ré zpozoroval, že Hathór pokračuje ve svém hrozném díle, zvolal:

„Pošlete mi hbité posly, kteří dovedou běžet jako stín těla!”

Ihned se objevili nejhbitější běžci před vládcem bohů a lidí.

„Běžte do Jebu,” řekl jim Ré, „a přineste mi odtamtud co nejvíce plodů mandragory.”

Běžci přinesli plody mandragory a Ré dal plody rozmačkat. Otrokyně zatím rozemlely ječmen, služebníci navařili z ječmene sedm tisíc džbánů piva. Pak dal Ré smísit rozmačkané plody s pivem. Nápoj se zbarvil rudě. Zdálo se, že džbány jsou naplněny krví.

Neúnavná bohyně se hnala stále dál na sever a rozsévala cestou zkázu.

Zrána vyšel král bohů a lidí se svou družinou, aby ochutnal nápoj. Pochválil jej a řekl:

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Staré egyptské báje a pověsti.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.