Klasické buddhistické rady z pohledu dzogčhenu

Přeložil Daniel Erhardt

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Namkhai Norbu, 1938-2018

Osvobození od lpění : klasické buddhistické rady z pohledu dzogčhenu / Čhögjal Namkhai Norbu ; přeložil Daniel Erhardt. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2020. -- xiv, 110 stran

Název anglického překladu: Freedom from attachment

Částečně souběžný tibetský text

Přeloženo z anglického překladu tibetského originálu -- Obsahuje rejstřík

ISBN 978-80-7500-531-1 (brožováno)

* 243.4-584.5 * 24-582/-587 * 159.923.2 * 316.728 * 233-852.5Y * 24-1/-9 * 24 * (049) * (042.3) * (0.072)

– duchovní cesta -- buddhistické pojetí

– sebepoznání -- buddhistické pojetí

– sebeuvědomování -- buddhistické pojetí

– každodenní život -- buddhistické pojetí

– dzogčhen

– učení buddhismu

– lpění

– samoosvobozování

– pojednání

– přednášky

– komentáře

22/24 - Náboženství Dálného východu. Indická náboženství. Hinduismus. Buddhismus [5]

Čhögjal Namkhai Norbu

Osvobození od lpění

Copyright © 2020 Shang Shung Foundation

Translation © Daniel Erhardt, 2020

Czech edition © MAITREA a.s., Praha 2020

ISBN 978-80-7500-531-1

Založeno na učeních, která předal Čhögjal Namkhai Norbu 20.–24. ledna roku 2012 v Jižním Tašigaru v Argentině

Přepsal Fred Klarer

Editoval Ed Matheny

Překlad kořenového textu a komentáře Džecün Tragpa Gjalcena
byl převeden podle překladu Rigpa Translations.
Poprvé byl text zveřejněn na www.lotsawahouse.org, 2011

IPC – 1038EN18 – schválila Vydavatelská komise Komunity dzogčhenu

CZPC – 1097CZ20 – překlad ověřila Fijalka Jitka Turzíková, členka IPC

Nakladatelství MAITREA děkuje za podporu při vydání této knihy

společnosti Adato Paradigma.

Milí čtenáři,

snažíme se, aby naše knihy byly perfektní. Pokud i přesto objevíte v knize nějakou chybu, napište nám na nakladatelstvi@maitrea.cz a my ji rádi opravíme.

Díky, Vaše nakladatelství

Obsah

Předmluva: Osvobození od lpění přináší svobodu a naplněnost

O autorovi

ČÁST PRVNÍ: Tři cesty

Úvod

Rozdíl mezi intelektuálním porozuměním a pochopením vedoucím k realizaci

Setkání s mým učitelem Čhangčhub Dordžem

O slibech a iniciacích

Oko moudrosti

Posvátná geografie

Význam iniciace a učitele

Lpění na vizi

Život je velký sen

ČÁST DRUHÁ: Odpoutání od čtyř lpění

Linie nauky Odpoutání od čtyř lpění

Původ kořenového textu Odpoutání od čtyř lpění

Kdo je praktikující dharmy?

Co je zřeknutí?

Co je bódhičitta?

Co je náhled?

Sačhen Künga Ňingpo

ČÁST TŘETÍ: Komentář Džecün Tragpa Gjalcena

Vzdání úcty a přijetí útočiště

Význam bdělé přítomnosti ve veškerém jednání

Lpění na tomto životě

Disciplína

Studium a rozjímání

Meditace

Lpění na samsáře

Tři druhy utrpení

Lpění na vlastním prospěchu

Cvičení mysli

Lpění na vlastním náhledu

Překážka konceptů

Neskutečnost vize

Věnování zásluh

Pozorování sebe sama

Bdělá přítomnost

Praxe noci

Praxe dzogčhenu v každodenním životě

Příloha: Úplný text komentáře k Odpoutání od čtyř lpění od Džecün Tragpa Gjalcena (v tibetštině a češtině)

Odpoutání od čtyř lpění

MAITREA také vydala:

Předmluva

Osvobození od lpění přináší svobodu a naplněnost

Jádrem knihy i celé nauky o odpoutání od lpění jsou čtyři hluboké verše:

1. Jste-li připoutáni k tomuto životu,
pak nejste praktikující;

2. jste-li připoutáni ke třem říším samsáry,
pak vám chybí odříkání;

3. jste-li připoutáni k vlastním zájmům,
pak vám chybí bódhičitta;

4. vyvstane-li připoutanost a konceptualizace,
pak vám chybí náhled.

Co ale ve skutečnosti říkají, co je skryto za těmi slovy? Pokud plně pochopíme a prožijeme jejich význam, dokonale se osvobodíme od jakýchkoliv omezení a tím dosáhneme osvícení. Není ale nutné mít takovouto ambici. Pochopením a aplikováním tohoto učení v běžném životě se paradoxně staneme skutečně svobodnými lidmi, vědomými rodiči, respektujícími občany či jen soucitnějšími bytostmi na planetě Zemi.

Umění nelpění, o kterém tato kniha pojednává, je něčím, co nám prostě může být velmi prakticky prospěšné. Tím, že ho budeme v sobě rozvíjet, totiž budeme rozvíjet i míru své schopnosti zůstat v klidu a otevření i těžkým situacím, a tím přispívat k praktickému řešení všech výzev, které před nás současná doba staví.

Čtyři verše čtenáře vyzývají k tomu, aby se učil nelpět na tom, co zná a čemu sám věří, na svých zájmech (byť by byly sebealtruističtější) ani na životě samotném – a dokonce ani na svých životech příštích.

Je to hluboké učení – shrnuté do čtyř jednoduchých vět. To, co skutečně říkají, ale není lehké pochopit, už možná i kvůli pojmům, jež ne všichni znají. Je to ale právě jejich plné pochopení a integrace do našeho běžného života, co nás osvobodí. V těch čtyřech větách je totiž obsažen popis cesty ke svobodě. A nejde o nějakou fiktivní světskou svobodu, ale o absolutní svobodu – tedy o stav, ve kterém není nikdo ničím nijak omezen.

Autorem knihy je velký dzogčhenový mistr Čhögjal Namkhai Norbu. Dzogčhen je tajné tibetské buddhistické učení o samoosvobozování. Na Západ – a to přímo do srdce křesťanské civilizace, do Itálie – jej v padesátých letech minulého století přinesl právě Namkhai Norbu.

V Osvobození od lpění komentuje učení jiného tibetského mistra, zakladatele tibetské školy Sakja Sačhen Künga Ňingpa.

V první části knihy Namkhai Norbu nejprve předkládá jinou strukturu východního poznání, bez jejíhož pochopení se na popisovanou cestu ke svobodě nedá dost dobře vstoupit. Západní člověk je totiž příliš zapletený do mnoha dualistických konceptů. Víme přece, co je dobře a co je špatně, co se má a co se nemá. Dzogčhen ale říká: Vše je v pořádku. Toto učení vede přímo do podstaty mysli. Do podstaty všech jevů.

Kniha má dvě funkce – relativní a absolutní. Tou absolutní je ukázat čtenáři přímou cestu k osvícení.

Její relativní funkcí je dovést čtenáře k pochopení toho, že naše životní nepohoda je způsobená naší připoutaností. A také nám ukazuje řešení: Nelpěte na tom, co chcete. Prostě to pusťte. Osvobodí vás to. V relativním pojetí to nutně neznamená, že nemáme nic chtít. Jen to, že nebudeme-li se připoutávat k tomu, co chceme, budeme svobodnější.

Namkhai Norbu v knize nabízí i praktickou cestu k dosažení tohoto řešení, která je velmi dobře slučitelná s každodenním životem obyčejného západního člověka – tedy toho, který potřebuje chodit do práce, platit nájem nebo třeba vychovávat děti.

Osvobození od lpění vás asi nepřivede do meditačního ústraní, ale může vám pomoci integrovat do svého běžného života poznání a praxi, které vás začnou osvobozovat. Nejdůležitější praxí, kterou Namkhai Norbu učí, je vědomé bytí v okamžité přítomnosti. Jak sám rád říkal, může to být velmi jednoduché – když krájíte cibuli a jste rozptýlení, můžete si uříznout kus prstu. Ale když jste vědomí a přítomní, vidíte, že je čas prst na cibuli posunout. A když tuto schopnost přivedete k dokonalosti a integrujete ji, jste osvícení. Nebo alespoň zdraví a bez problémů.

Halouny, 5. května 2020

Libor Malý

O autorovi

Čhögjal Namkhai Norbu (1938–2018) se narodil do rodiny mimořádných praktikujících a stal se jedním z předních mistrů dzogčhenu naší doby. Patřil do generace Tibeťanů, kteří získali úplné vzdělání v Tibetu.

Byl rozpoznán jako inkarnace věhlasného dzogčhenového mistra Adzom Drugpy (1842–1924) a studoval na význačných univerzitách u slavných mistrů různých tradic tibetského buddhismu. Své mimořádné studijní schopnosti prokázal tím, že získal akademický titul v oboru filozofie a literatury a v oboru tradiční medicíny. Mezi jeho učitele patří jeho kořenový mistr Rigdzin Čhangčhub Dordže (1863–1963), jeho strýc z matčiny strany Khjence Čhökji Wangčhug (1909– 1960) a strýc z otcovy strany Togden Orgjen Tendzin, který dosáhl realizace duhového těla, což je jedno z nejvyšších dosažení dzogčhenového praktikujícího.

V roce 1960 přijal od profesora Giuseppa Tucciho (1894–1984), významného učence a odborníka na asijská studia, pozvání do Itálie, kde pracoval pro italský Institut Středního a Dálného východu. V letech 1962–1992 působil jako profesor tibetského a mongolského jazyka a literatury na Neapolské univerzitě „L’Orientale“ a právě ve městě Neapol začal v 60. letech 20. století předávat menší skupině žáků instrukce k jantrajóze, prastaré formě tibetské jógy, spojující pohyb, dýchání a vizualizaci.

V reakci na prosby od stále rostoucího počtu západních žáků, kteří jej následovali, začal předávat nauky dzogčhenu. Tito žáci pak vytvořili jádro skupiny, která se stala dzogčhenovou komunitou, celosvětovou asociací lidí, jež sdružuje zájem o poznání a praxi této prastaré duchovní cesty.

Čhögjal Namkhai Norbu cestoval po celém světě, předával nauky a promlouval na mezinárodních konferencích. Napsal řadu knih o dzogčhenu, jantrajóze a tibetské historii a kultuře, založil organizaci A.S.I.A. a Shang Shung Institut (nyní součást Ati Foundation) – dvě neziskové organizace, které se věnují podpoře Tibeťanů a zachování tibetské kultury.

Díky schopnostem podávat věci jednoduchým a srozumitelným způsobem dokázal oslovit nejrůznější publikum, přičemž sám nikdy nepřikládal svým mnoha titulům velký význam. Když se ho lidé ptali na jeho předchozí inkarnace, rád odpovídal slovy: „Jsem prostě Namkhai Norbu. To je pro mě mnohem konkrétnější a důležitější.“

Jste-li připoutáni k tomuto životu,

pak nejste praktikující;

jste-li připoutáni ke třem říším samsáry,

pak vám chybí odříkání;

jste-li připoutáni k vlastním zájmům,

pak vám chybí bódhičitta;

vyvstane-li připoutanost a konceptualizace,

pak vám chybí náhled.

Část první

Tři cesty

Úvod

Nauka dzogčhenu,[1] jako jakákoli jiná nauka, pracuje se třemi principy, jimiž jsou základ, cesta a plod. Základem je naše pravá přirozenost, kterou je nutné rozpoznat a porozumět jí. Cestu tvoří prostředky či metoda, jež používáme pro rozpoznání naší pravé přirozenosti. Plod je úroveň realizace, kterou dosáhneme následováním a uplatňováním nauky o základu a cestě.

Cesta má rovněž tři principy zvané tawa, gompa, čhöpa, což znamená náhled (tawa), naše praxe či meditace (gompa) a náš postoj či jednání (čhöpa). Ze všech tří principů cesty je nejdůležitější náhled.

Principem náhledu se míní pohled do nitra na svůj vlastní vnitřní stav a omezení, která si sami vytváříme. Zdrojem všech omezení jsou naše vlastní lpění, ze kterých vyplývá naše dualistická vize a všechny naše problémy. Toto je oním druhem poznání, které je třeba převést do našeho každodenního života. Proto nám nauka dzogčhenu neustále připomíná, abychom byli přítomní a pracovali s okolnostmi.

Slovo dzogčhen se v názvu nauky Odpoutání od čtyř lpění nevyskytuje, takže se může zdát, že se o dzogčhenovou nauku nejedná. Nicméně ve skutečnosti je jakákoli nauka součástí dzogčhenu. Vzpomeňte si na Tantru Dra Thalgjur,[2] která je kořenovou tantrou dzogčhenové tradice. Tantra Dra Thalgjur je esenciální naukou dzogčhenu, a pokud bychom měli dostatečnou kapacitu k porozumění a praxi esence této tantry, pak bychom žádné jiné učení nepotřebovali. Pokud však takovou kapacitu nemáme, pak nám mohou pomoci i jiné druhy nauk. Ne vždy lidé naukám rozumějí a používají je stejným způsobem, a proto existuje řada škol a tradic. Příkladem podobným našemu každodennímu životu je to, že můžeme zažívat mnohé nemoci a problémy na fyzické, energetické a mentální úrovni, nicméně neexistuje žádný univerzální lék, který vyléčí vše. Stejně jako existuje mnoho druhů léků, terapií a mentálních konceptů, existuje řada různých druhů nauk. Nauka, kterou vám chci nyní představit, se nazývá Šenpa židral neboli Odpoutání od čtyř lpění. Pojem šenpa znamená „lpění“, což je termín, který zde odkazuje na čtyři hlavní druhy lpění. Dral znamená metoda osvobození se od lpění. Jsme-li osvobozeni od lpění, nemáme žádný problém. Odpoutání od čtyř lpění je nauka související se školou Sakjapa[3] a mnozí ji v dané tradici považují za nejdůležitější nauku Sačhen Künga Ňingpa, který je jedním z prvních mistrů a zakladatelů školy Sakjapa.[4]

Když byl Sačhen Künga Ňingpo mladý, odebral se na osobní ústraní praxe Maňdžušrího, během něhož se mu zjevil Maňdžušrí ve vizi a předal mu čtyři principy pro osvobození se od čtyř lpění. Jednalo se o pouhé čtyři verše, které jsou jádrem této nauky:

Jste-li připoutáni k tomuto životu,

pak nejste praktikující;

jste-li připoutáni ke třem říším samsáry,

pak vám chybí odříkání;

jste-li připoutáni k vlastním zájmům,

pak vám chybí bódhičitta;

vyvstane-li připoutanost a konceptualizace,

pak vám chybí náhled.

Sačhen Künga Ňingpo poté zjistil, že tyto čtyři principy jsou rovněž zásadní pro školu mahájány.[5] Například v tradici mahájány je pravým stavem, který je nutné rozpoznat, pradžňápáramitá,[6] a jsme-li osvobozeni od čtyř lpění, pak máme pravé poznání pradžňápáramity. Proto se nauka Šenpa židral stala velmi mimořádnou a esenciální naukou školy Sakjapa.

Později syn Sačhen Künga Ňingpa zvaný Tragpa Gjalcen napsal krátký komentář k Odpoutání od čtyř lpění, který je skvělým učením, jak se správně od čtyř lpění osvobodit. Tragpa Gjalcen byl jedním z mistrů školy Sakjapa, který byl velmi otevřený, měl velmi hluboké a rozsáhlé poznání a ve svém porozumění obsáhl principy dzogčhenu. Někteří učenci školy Sakjapa, kteří jsou více tradiční, neuznávají dzogčhen, a proto se domnívají, že Tragpa Gjalcen tento komentář nenapsal. Většina mistrů školy Sakjapa však s hlubokou úrovní poznání toto učení přijímá. V této nauce se budu rovněž odkazovat na komentář Tragpa Gjalcena.

Rozdíl mezi intelektuálním porozuměním a pochopením vedoucím k realizaci

Pokud se učíte intelektuálním způsobem, nemáte příliš velkou možnost dosáhnout realizace. Chcete-li se stát věhlasným profesorem a vést dobré přednášky, pak intelektuální poznatky potřebujete, jinak nebudete schopni vysvětlovat dané věci správně. To však nemá nic společného s realizací. Realizace znamená, že máte pochopení v pravém slova smyslu, a toto pochopení je třeba integrovat do svého stavu, aby se stalo něčím živým. Potom vám bude dokonale fungovat jakákoli nauka. Většinou však platí, že i velmi zajímavá nauka je podmíněna intelektuálním porozuměním, což nefunguje. Tomuto je velmi důležité porozumět hned od začátku.

Já sám jsem měl podobnou zkušenost. V devíti letech jsem započal studia v klášteře. Již od svých pěti let jsem v klášteře žil, a tam jsem se také naučil, jak recitovat modlitby, zpívat a jak vše provádět. Tyto naučené věci mi ale v paměti nezůstaly, i když se nejednalo o nic obtížného.

Na klášterní univerzitě bylo důležité učit se věcem, které byly vysvětleny v knihách. Příkladem knih, které jsme studovali, byla Abhidharmakóša.[7] Všichni jsme název knihy znali a věděli jsme, co znamená, neboť její samotný název shrnuje to, co se v ní vysvětluje. Ale pouhé porozumění smyslu knihy nestačí. Pět let jsem na univerzitě pilně studoval a na konci studií jsem si pomyslel: „Teď už vím vše.“ Později jsem potkal řadu dalších učitelů a studoval na dalších dvou univerzitách, a vůbec mi nedocházelo, že vlastně nic nevím. Místo toho jsem si myslel, že znám nejen nauky súter, ale i smysl tanter, protože jsem studoval instrukce a komentáře Hévadžra tantry a dalších textů. Byl jsem pyšný, neboť jsem si myslel, že jsem učenec, ale ve skutečnosti to, co jsem se naučil, byly pouhé intelektuální znalosti.

Rovněž jsem se setkal s různými učiteli dzogčhenu, ale vždy jsem pouze obdržel formální učení a složitější iniciaci, která obsahovala vysvětlení toho, co se dělo, a po níž následoval obřad s jídlem a pitím. Ve skutečnosti však šlo o pouhé obdržení požehnání, neboť když opravdu nechápete, co se děje, nelze to integrovat do vašeho pravého stavu. Obdržel jsem řadu důležitých dzogčhenových iniciací, včetně nauky Longčhen ňingthig.[8] Většina učitelů při udělování iniciace předčítá instrukce z knihy a vy posloucháte. Samozřejmě že během toho obdržíte určité zplnomocnění, jistý druh předání, ale to neznamená, že objevíte svou pravou přirozenost a získáte její poznání. I přesto si rádi myslíme: „Tak a teď vím vše.“

Setkání s mým učitelem Čhangčhub Dordžem

Poté, co jsem opustil klášterní univerzitu, potkal jsem svého hlavního učitele Čhangčhub Dordžeho. Před ním jsem měl mnoho slavných a důležitých učitelů, ale Čhangčhub Dordže, který vypadal zcela obyčejně, byl přesně takovým učitelem, jakého jsem potřeboval. Žil jsem v Číně a učil jsem ve škole tibetštinu. Jedné noci jsem měl sen. V tomto snu jsem byl kdesi na venkově, kde byla řada stúp a mnoho bílých domů, a proto jsem si pomyslel, že se nacházím někde v Číně, neboť v tibetských vesnicích bílé domy nejsou. Spatřil jsem ale mantru Guru Padmasambhavy napsanou v tibetštině na průčelí domu, a tak jsem si pomyslel: „To je opravdu zajímavé.“ Nahlédl jsem předními dveřmi do domu a uviděl jsem další dveře, na nichž bylo thigle[9] s bílým A uprostřed. Tehdy jsem ještě neměl příliš znalostí o tom, co thigle a bílé A znamenají, ale kvůli nim jsem se rozhodl vejít. Uvnitř seděl muž s náušnicemi v uších vyrobených z lastury, vlasy měl svázané po způsobu jóginů. Udělil mi požehnání tím, že se dotkl čelem mého čela. Pomyslel jsem si, že se musí jednat o významného jógina nebo učitele, ale nedělal žádný velký dojem, působil pouze jako obyčejný, nijak zvláštní člověk. Udělil mi požehnání a řekl mi, abych se vydal do nedaleké jeskyně, ve které se nalézají spontánní manifestace mandaly osmi nauk mahájógy.[10]

Když jsem k onomu místu ve snu dorazil, spatřil jsem svého otce. Už tady byl a odříkával nahlas Sútru srdce,[11] což je velice důležitá mahájánová sútra. Recitovával ji každý den. Tuto sútru znám, proto jsem se k němu připojil. Poté jsme obcházeli vnitřní část jeskyně a hledali jsme oněch osm mandal. Žádnou celistvou mandalu jsme nenašli, ale uviděli jsme něco, co vypadalo jako rohy či části mandal. Při chůzi jsme současně pokračovali v recitaci Sútry srdce. Když jsme recitaci dokončili, sen skončil a já se probudil. Pomyslel jsem si, že muselo jít o něco velmi důležitého, neboť Sútra srdce je samotnou esencí učení mahájány.

Rovněž jsem si pomyslel, že musím zjistit, kdo byl onen lama z mého snu a že by mohl být můj sen důležitý i pro mého otce, neboť se v něm rovněž objevil. Poslal jsem svému otci dopis, ve kterém jsem mu celý sen popsal, a požádal jsem ho, aby zkusil zjistit, o jakého lamu se mohlo jednat, ale nic tehdy nezjistil. O rok později jsem se vrátil domů. V té době části východního Tibetu začaly povstávat vůči Číňanům, a mně přicházely dopisy od lidí, které jsem znal z tibetských klášterů, v nichž mě vyzývali, abych se vrátil. Proto jsem se vydal zpět do Tibetu. Získal jsem povolení k návratu do země na dobu jednoho měsíce. Když jsem přijel domů, můj otec mi sdělil, že o lamovi z mého snu nic nezjistil.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Osvobození od lpění.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.