Hvězdný prach
Svůdná moc

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Linda Chapmanová

Hvězdný prach: Svůdná moc – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnování: Iole a Amany –
Mým drahým duchům hvězdného prachu

KAPITOLA
první

Na nebi zářil úplňkový měsíc a jeho stříbrné paprsky osvětlovaly spadané listí na mýtině. Z vysokého dubu seskočila šedá veverka a rozběhla se po trávě. Náhle se zarazila a vykulila tmavá očka k nebi, po kterém se se smíchem a křikem proháněla trojice dívek.

„Mám tě!“ vyhrkla Lucka Marková, když konečky prstů zachytila látku modrých šatů kamarádky Fridy. Pak se natáhla po Elle, až kolem ní dlouhé, kaštanově hnědé vlasy zavlály jako závoj. „Mám vás obě!“ prohlásila vítězoslavně, protože Ella stihla jen zapištět, ale uskočila příliš pozdě.

Lucka se vznášela ve vzduchu a její šaty se zlatavě třpytily ve světle hvězd. „Kde je Allegra?“ zeptala se.

Vtom se vzduch za jejími zády lehce zachvěl a v povětří se znenadání zjevila její nejlepší kamarádka Allegra Fialová. „Tady jsem!“

„To neplatí!“ protestovala Ella. „Neřeklo se, že se můžeme přestrojovat, Allegro!“

Allegra pohodila blonďatými kadeřemi. „Ale taky se neřeklo, že nemůžeme.“

Lucka zavětřila příležitost a vrhla se na Allegru. „Mám tě!“ zvolala, jakmile se dotkla jejích stříbrných šatů.

Allegra se zasmála. „Dobře. Vyhrálas. Co budeme dělat teď?“

„Už bychom se měly pustit do práce,“ navrhla Frida a snesla se na zem. „Je třeba udělat na mýtině trochu pořádek. Zima tu bude co nevidět.“

Lucka přistála vedle ní. Větve stromů už byly napůl opadané a na zemi ležela silná vrstva listí. Když se Lucka dozvěděla, že patří mezi duchy hvězdného prachu, lístky stihly sotva vyrašit a ptáčci si ve větvích zakládali hnízda. Dnes nemohla ani uvěřit, že teprve před sedmi měsíci neměla o duších hvězdného prachu ani ponětí. Teprve Allegra jí o nich všechno pověděla. Vysvětlila jí, že trochu hvězdného prachu má v sobě každý člověk, ale někteří lidé jsou prostě zvláštní a mají ho víc než ostatní. Tito lidé, jak se Lucka dozvěděla, mají schopnost měnit se v noci v duchy hvězdného prachu – ovšem pouze pokud dost věří v magii.

Tak Lucka zjistila, že mezi duchy hvězdného prachu sama patří, a od té doby každou noc vylétala na nebe, aby se v lesích scházela s dalšími duchy. Společně pomáhali pečovat o svět přírody, starat se o rostliny a zvířata a napravovat neplechu, kterou v přírodě způsobili bezohlední lidé. A tuhle práci jim usnadňovaly jejich magické schopnosti.

Šedá veverka zamířila k Lucce, která se k ní přikrčila. „Ahoj, drobečku,“ oslovila ji něžně.

Veverka zůstala stát vedle ní. V očkách měla jen zvědavost, žádný strach.

Lucka se usmála. Snad nejlepší na tom být duchem hvězdného prachu, byla možnost vídat se s divokými zvířaty žijícími v lesích. Někteří mocní duchové s nimi dokonce mluvili. Po něčem takovém Lucka moc toužila. Snad jednou, pomyslela si s očima zvednutýma ke hvězdám.

Zdálo se jí, jako by noční obloha doslova jiskřila magickou mocí. Lucka se narovnala a už jen při pomyšlení, že může kouzlit, ji v těle zašimralo vzrušení.

„Tak do práce, holky,“ zavolala na Allegru a Ellu, které se pořád ještě dohadovaly o tom, jestli je při hraní na honěnou dovolené přestrojování, další z magických schopností, která duchům hvězdného prachu dovolovala zdánlivě splynout s pozadím. „Frida má pravdu – měly bychom začít přímo tady na mýtině.“

„A čím začneme?“ zeptala se Frida, když u nich přistály i Ella s Allegrou. Frida byla ze čtveřice dívek nejmenší a s krátkými světlými vlasy a srdcovitým obličejem trochu připomínala vílu. „Že bychom poklidily to listí?“

„Ale ne všechno,“ odpověděla Allegra. „Spadané listí na zemi chrání jarní rostliny jako sněženky a koniklece před mrazem a poskytuje úkryt malým živočichům.“ Allegra věděla o přírodě víc než ostatní dívky. Její maminka Xanta byla totiž také duch hvězdného prachu. „Musíme uklidit hlavně listí, které překáží v cestě do keřů, aby si tam zvířátka mohla vybudovat úkryty k zimnímu spánku. A pak je třeba dohlédnout, aby byly v pořádku všechny stromy – odstranit ulomené větve a napadená místa a zajistit jim dostatek vody kolem kořenů.“

„Když sfoukáš listí na hromádky, Allegro,“ navrhla Frida, „já můžu stromy svým kouzlem pokropit.“ Allegra byla podzimní duch, což znamenalo, že uměla přivolat vítr. Frida byla duch zimní, to jí poskytovalo schopnost ovládat vodu – mohla přivolat déšť, kroupy nebo sníh.

Duchové hvězdného prachu se dělili na čtyři skupiny – jarní, letní, podzimní a zimní – a každý druh měl trochu jiné kouzelnické schopnosti.

Ella jako jarní duch uměla přimět věci k růstu. Nyní navrhla: „Já můžu nechat narůst ještě nějaké ostružiní, aby ježci, králíci a další zvířata měli dost míst k přezimování.“

Lucka se zamračila a přemýšlela, co by mohla dělat ona. Jako letní duch uměla věci zahřívat a zakládat ohně, ale co si počne teď? „Já bych třeba mohla vypálit nemocné stromy,“ napadlo ji. „A zbavit nás ulámaných větví.“

„Skvěle!“ zasmála se Allegra. „Tak jdeme na to.“

Dívky se pustily do práce. Lucka vykročila k mohutné olši, ze které visela veliká, napůl ulomená větev.

Zdvihla ruce. „Buď se mnou, ohni!“ zašeptala a ukázala na větev. Ucítila, jak se jí po paži rozlilo teplo. Pak se ozvalo zapraskání a větev se vmžiku vzňala.

Páni! pomyslela si vzrušeně Lucka. Větev vzplála a suché dřevo začal požírat oheň. Jakmile však plamínky začaly šplhat po kmeni ke zdravé části stromu, Lucka znovu namířila ruce a oheň se zastavil.

Pak to zapraštělo a ohořelá větev se odlomila. Přistála na suchém listí a do vzduchu zasršely jiskry. „Nechť oněmí oheň!“ nařídila Lucka.

Plameny zasyčely a zhasly.

Lucka cítila, jak jí tělem proudí energie, a zasmála se. Zpočátku, když se seznamovala se schopnostmi ducha hvězdného prachu, pro ni bylo těžké magii ovládnout. Teď už to byla hračka. Obrátila se k  starému dubu uprostřed skupinky stromů. Jeho kmen byl rozštípnutý napůl a kůra zčernalá chorobou. Na ten se nyní zaměří. Potom si ale uvědomila, že o několik stromů dál vidí další napadený strom, a vedle zase jiný s těžkou zlomenou větví. Bylo před ní ještě tolik práce! Bude to trvat věčnost, tedy pokud…

Vtom dostala nápad.

Dokážu to? uvažovala a srdce se jí rozbušilo rychleji. Bylo by to o tolik rychlejší!

Zhluboka se nadechla a prohlédla si skupinku stromů. V duchu si představila přesnou podobu štíra poskládanou z hvězd – souhvězdí Štíra. Patřila do něj letní královská hvězda Antares, která dávala sílu všem letním duchům. Bylo ještě příliš brzy, aby byl Štír na nočním nebi vidět, ale jakmile si Lucka představila všechny hvězdy, které tvořily jeho tvar, ucítila v sobě zajiskření magie.

„Přijď ke mně, štíte,“ zašeptala a ukázala na stromy obklopující dub. Magie ji šimrala na kůži. Vzduch kolem stromů jako by se zachvěl. Lucka se ze všech sil soustředila a cítila, jak k ní z hvězd proudí magie.

„Buď se mnou, ohni!“ zazněla její slova tak silně a zvučně, jako by je vůbec nevyřkl její hlas.

Lucka si krátce povšimla, že Allegra, Frida a Ella zůstaly stát a sledují ji. Vtom se ozvalo hrozivé zahučení a veškerá její pozornost se soustředila na skupinku stromů. Ty nemocné rázem vzplály a do nebe vyšlehly plameny v jediném sloupu nesnesitelného žáru.

Lucka jakoby zdálky slyšela užaslé vzdechy svých kamarádek, ale v žilách jí kolovala dunivá magie, silnější a mocnější než cokoli jiného, co kdy poznala, a Lucka se v tom pocitu naprosté moci úplně ztratila. Tohle byla pravá magie! Polapená silou okamžiku měla dojem, že vidí, jak každičký výstupek na každé větvičce, žilky na na každém listu stromů propukají v plameny.

Víc, pomyslela si očarovaná tou mocí. Chci víc.

„Lucko!“ pronikl do její mysli vyplašený výkřik Fridy. „Dešti!“ vykřikla Frida celá popelavá hrůzou. „Přijď ke…“

„Nechť oněmí oheň!“ přeťal její slova Lucčin rázný příkaz.

Zapraskalo to a oheň zmizel. Zůstal po něm pouze oblak kouře a popela. Lucka vydechla dlouhý, rozechvělý vzdech a cítila, jak z ní všechna síla odchází. V dalším okamžiku už stála v kruhu svých věrných kamarádek.

„Co se to tu stalo?“ Allegra se nadechla kouře a rozkašlala se. „Myslela jsem, že začne hořet celá mýtina. Přijď ke mně, větře!“ nařídila a vmžiku vyčarovala vánek, který rychle vyčistil kouř.

„Ach Lucko!“ zvolala Frida. „Nevymklo se ti to z rukou? Už jsem myslela, že to celé budu muset uhasit pořádným lijákem.“

„Teď abychom nechaly kolem toho dubu narůst všechny stromy a keře,“ dodala trochu zděšeně Ella.

Lucce se rozlil po tváři úsměv. Žilami jí proudil nádherný pocit vítězství. „Ne, to nebude třeba.“

Ostatní dívky se zamračily.

„Podívejte,“ vyzvala je Lucka.

Kamarádky se otočily ke spáleným stromům. Všechno napadené a polámané dřevo zmizelo, ale ze zdravých stromů nebyl spálený či poškozený ani jeden lísteček. Po hrozném požáru nezůstalo víc než hromádka doutnajícího popela a posledních pár obláčků dýmu, který hnal přes mýtinu Allegřin vánek.

„Zdravým stromům vůbec nic není,“ pronesla pomalu Ella.

„Přesně tak,“ přikývla Lucka. Ovládlo ji nadšení. Já to dokázala! Dokázala jsem to! Ta slova jí zvučela v hlavě jako zvon. Spálila všechno nemocné dřevo a zdravé zachovala.

„Ale jak…?“ začala nechápavě Frida.

„Já vím!“ vykulila oči Allegra. „Tys použila vyšší magickou moc, že, Lucko? Použilas ji zároveň se svou normální letní magií?“

Lucka přikývla. Vedle běžné magie měli duchové hvězdného prachu také vyšší magické schopnosti, které ale bylo mnohem těžší používat a ovládat. Lucka jako letní duch mohla vyčarovat magický štít kolem čehokoli, co chtěla ochránit. A právě to udělala se zdravými stromy. Použít ohnivou magii a magii štítů současně ještě nevyzkoušela. Ale byl to fantastický pocit.

Frida si zakryla rukama pusu.

„Páni!“ vydechla Allegra a hleděla na Lucku s náhlým respektem.

„Lucko!“ ozvala se Ella, jenže její hlas zněl víc vyděšeně než nadšeně.

„Co je?“ opáčila Lucka. Očekávala sice nějaké ty ohlasy, ale kamarádka se na ni teď dívala jako na mimozemšťana. „Co se děje?“

„Copak nevíš, že oba druhy magie najednou se provádět nesmějí?“ zeptala se Ella. „Je to nebezpečné.“

„Mně taky říkali, že to můžu vyzkoušet, až budu o hodně starší,“ přitakala jí Frida.

„To jsem nevěděla,“ odpověděla Lucka a najednou se cítila trochu nepříjemně.

Jen Allegra se na ni dál usmívala. „Podle mě to byla paráda, Lucko. Ještě nikdy jsem neslyšela o někom tak mladém jako my, že by dovedl použít oba druhy magie naráz. Je úžasné, žes to dokázala.“

Lucka jí poděkovala vděčným úsměvem.

„Zkus to ještě jednou,“ naléhala Allegra. „Mýtina bude uklizená mnohem rychleji.“

„Ne!“ protestovala Ella. „Je to nebezpečné!“

Lucka zaváhala. Moc toužila magii znovu vyzkoušet, ale když viděla, jak se Ella tváří, bylo jí jasné, že by z toho vznikla jen další hádka. „Neboj se, Ello,“ vzdychla proto. „Už budu používat jen normální ohnivou magii.“

Dívky se vrátily k práci. Lucka pečlivě pálila jeden strom za druhým, až zůstaly jen zdravé stromy se silnými větvemi. Celou dobu ale musela myslet na to, jaký to byl fantastický pocit, když jí tělem proudila čistá magie hvězd. Nemohla si prostě pomoct. Nebezpečné, nebo ne – musí to zkusit znovu!

* * *

„To, cos předvedla na mýtině, byla paráda,“ ocenila znovu Allegra, když se později v noci s Luckou vracely nad poli ke svým domovům.

Lucka s ní tajně souhlasila, ale zase nechtěla, aby ji její nejlepší kamarádka měla za náfuku, a tak jen pokrčila rameny, jako by o nic nešlo. „Díky.“ Raději rychle změnila téma. „Taky jsi odpoledne viděla před Levandulovým domem ten stěhovací vůz?“ zeptala se.

Allegra bydlela ve Vrbovém domě, který stál hned vedle Lucčina domu U Jasmínu. Levandulový dům sousedil s Lucčiným z druhé strany.

Allegra přikývla. „Asi se tam někdo stěhuje. Jsem zvědavá, co to bude za lidi.“

„Třeba se s nimi ráno seznámíme,“ řekla Lucka. „Kdy přijdeš?“

Allegra se chystala zůstat přes víkend u Lucky, protože její maminka Xanta měla odjet na konferenci o přírodní medicíně.

„Kolem deváté, jestli to nevadí,“ odpověděla Allegra. „Xanta musí v devět odjet.“

Že Allegra oslovovala svou maminku křestním jménem, místo aby jí říkala mami, připadalo Lucce zpočátku trochu zvláštní, ale už si na to zvykla. Někdy si pomyslela, že se Xanta chová spíš jako Allegřina kamarádka nebo starší sestra než jako rodič. Na maminku byla mladá a nekladla své dceři příliš mnoho pravidel. Na rozdíl od Lucčiných rodičů, kteří byli dost přísní. „Dobře, uvidíme se v devět,“ odpověděla Lucka už před svým domem. „Dobrou!“

Proletěla oknem svého pokojíčku a přistála na podlaze. Většinou pronášela zaklínadlo, které ji měnilo zpátky na obyčejnou dívku, hned po návratu, kdyby snad někdo přišel. Ale dneska ne. Stoupla si k oknu a dívala se na hvězdy. Souhvězdí Štíra právě stoupalo na nebe.

V duchu začala obkreslovat uspořádání hvězd – osten, zadeček, trup, hlava, klepeta – až v nich jasně uviděla tvar štíra.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Hvězdný prach: Svůdná moc.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.