Váš čas je nekonečný

A co kdyby váš den byl delší, než si myslíte?

Fabien Olicard

Euromedia

Votre temps est infini

Copyright © 2019 by Fabien Olicard

Translation © Tomáš Havel, 2020

ISBN 978-80-242-7186-9

Předmluva

Jsme na začátku… Jste odhodlaní oklamat fyzikální zákony? Jste odhodlaní využívat veškeré funkce svého mozku? Jste odhodlaní relativizovat čas, z nějž sestávají vaše dny? Jsem si vědom, že takové formulace znějí příliš hezky na to, aby to byla pravda. Je však třeba si uvědomit, že plynoucí čas patří jen vám! Můžete ho zastavit, upravit, zrychlit, rozmnožit. Váš čas je nekonečný.

Čas, který společně vytvoříme, budete moci využít k tomu, abyste byli produktivnější v zaměstnání, a více ne-času budete moci využít k zahálení a k vytváření svého štěstí. Nepřímo tak vytvoříte čas i pro lidi kolem sebe.

Držíte v rukou soupis triků, postupů a úvah, jež jsem vypracoval během své profesní dráhy. Ovšem užívat si štěstí každý den, udržovat si vyrovnanou náladu a mít pocit, že čas využívám, namísto pocitu, že čas mi neustále utíká, mi ze všeho nejvíc umožnila moje životní filozofie. Dávám vám tedy k nahlédnutí vše, co mi umožnilo stát se svobodným a nezávislým.

Možná vás překvapí, že se v určitých pasážích zmiňuji o svém osobním životě. Skutečně vás chci, diskrétně, uvést do svého soukromí. S příhodami a situacemi, které se udály v minulosti, vás seznámím jednak proto, abyste si uvědomili, že jsem se také musel potýkat s obtížemi, jednak proto, abyste i vy zažívali stejné jiskření jako já, když mi z různých situací sama vyplynula různá řešení. A tatáž řešení budete používat k navýšení času v každodenním životě i vy.

Nemohu se dočkat, až se dozvím, co s nově vytvořeným životem uděláte! Založil jsem proto facebookovou stránku (tedy virtuální prostor v imaginárním čase, stejně jako jím může být tato kniha), kde mě můžete zpravit o svých vlastních postupech a tricích i o tom, co vám nový způsob života přinesl.

Jistě vím jedno – každá minuta, kterou těmto řádkům věnujete, je dobrá investice… Jediná investice, která vám přinese okamžitý výnos!

Podle jedné městské legendy svůj mozek využíváme jen z deseti procent. Není to pravda, tento úžasný orgán skutečně využíváme naplno…, avšak nesnažíme se využívat ho správně. Pravděpodobně tedy využíváme správným způsobem pouze deset procent svého času… A právě to společně změníme.

Blahopřeji! Právě jste ve svém životě přijali to nejlepší rozhodnutí.

Úvod

Nejhorší otrok času, kterého znám

Když jsem se rozhodl napsat tuto knihu, okamžitě jsem pomyslel na toho nejchaotičtějšího člověka, kterého znám. Tato kniha by mu tehdy mohla pomoci ušetřit si protrpěné roky života.

Má i spoustu medailí a zároveň je i tím nejhorším prokrastinátorem, kterého jsem kdy potkal. Jeho příběh je natolik výjimečný, že si zaslouží, abych vám ho převyprávěl…

Vše začalo tím nejhorším dárkem, který může závodní prokrastinátor dostat – učení ve škole mu šlo snadno. A tak na základní škole mu stačilo mrknout na učivo ráno při snídani, místo aby si jako většina jeho spolužáků vytvořil každodenní rituály. Byl výjimečný – po příchodu ze školy ho doma nečekala dřina s učením na další den, mohl se rovnou věnovat tomu, co ho baví.

Jenže na druhém stupni, s nezbytným učením se samostatnosti, přibylo i práce. A tak úkoly psal ráno cestou autobusem, zápisy v sešitech si vedl tak mizerně, že nikdo s normálním cítěním by je nechtěl číst…, ostatně ani on sám ne! A tak se do svých sešitů nikdy nedíval… Vzpomínám, jak učitel v páté třídě málem vzteky převrhl katedru a vyhodil ho z hodiny, když si mu troufl předložit odpudivý cár hadru, kterému říkal „domácí úkoly“. Nečitelný dokument hájil tím, že „přece výsledky jsou správně“. A mám dojem, že vůbec nechápal, proč se to panu učiteli tak hrubě nelíbí.

Bez vybudovaného systému a se špatnými návyky nastoupil na lyceum Léonce Vieljeuxe, kde pravidelně psával domácí úkoly na školním dvoře, pokaždé na poslední chvíli…

Nejstrašnější ze všech příhod byla zřejmě ta, k níž došlo při maturitě z filozofie. Písemnou práci napsal bez příprav rovnou načisto, ani si ji po sobě nepřečetl, a jakmile uplynula hodina, šel ji odevzdat, neboť studenti mohli opustit třídu hodinu po zahájení zkoušky! Výsledek? Osmnáct bodů z dvaceti aneb jak odměnit nezpůsobilost… Další škodlivý dárek mu ke změně opravdu nepomohl.

Vždy když vypršela nějaká lhůta, pociťoval stres, a vždy když nedodržel sliby, které si dal za účelem toho, aby už podobné věci nemusel znovu prožívat, byl sám sebou zklamán; jen zřídkakdy se setkal s nějakým trestem, a tak se mu nedostávalo sebereflexe a on do svých zlozvyků zabředal dál.

Proč opravovat vůz, který nás nakonec vždycky včas doveze všude do cíle? A tak do dospělého věku vstoupil bez jakéhokoli systému plánování coby prokrastinátor první třídy… Nikdy nedokázal dovést své záměry ke zdárnému konci, nikdy nedokázal pochopit, jak ten čas mohl – už zase – tak rychle utéct…

Vím toho o tom člověku tolik, protože… tou osobou jsem já! Ještě dnes zažívám zvláštní pocit, když pomyslím na své mladší já z minulosti. Jak jsem mohl nechat utéct tolik let, aniž jsem něco podnikl? Potácel jsem se mezi dlouhými obdobími strávenými v tekutých píscích ničeho a okamžiky zběsilého tempa při dohánění nahromaděného zpoždění. Nedokážu si to plně vysvětlit, ale jedna věc je jistá: mám to zapsané v genech.

Zachránilo mě jedno – zvědavost, díky níž se vášnivě zajímám o cokoli. Jenže jak uspokojit neustálou potřebu dozvídat se, porozumět, experimentovat, když jsem nepřetržitě marnil svůj čas? A k tomu jsem byl navíc náruživý spáč, který rád ponocoval… Všichni přece dobře víme, že čas mezi devátou hodinou večer a třetí hodinou ráno trávíme výhradně zábavou a malichernostmi. A tak jsem se kolem sedmnáctého roku rozhodl, že můžu dělat všecko… Zavedl jsem první životní mantry, provedl skutečné sebezpytování, přiznal si, jaký jsem, a pochopil, že s tím nic nesvedu. Rozhodl jsem se být šťastný, tedy mít času, kolik chci, a moci dělat všechno, co chci.

Když ustaneme v boji, v němž už skoro osmnáct let dennodenně prohráváme, zbývá jediné řešení: přizpůsobit si okolí a metody, které nejdou proti naší přirozenosti, nezpůsobují nám utrpení a odpovídají našim podmínkám. Čas je transverzální veličina, nachází se všude v našem životě. K jeho ovládnutí potřebujeme ekologickou filozofii času, tedy takovou, jejíž uplatňování nepůsobí utrpení. Nejedná se o metodu, již musíme nesmlouvavě dodržovat, nýbrž o způsob života, v němž bereme ohled na své vady a priority. S cílem mít nakonec vždycky dost času na to, abychom mohli dělat to, co si přejeme.

Nezávislost a svoboda

Spravování vašeho času je úzce spjaté s přijímáním vašich rozhodnutí. Každý den přijímáte bezmála 35 000 rozhodnutí! Nemusíte si tu větu číst znovu a dumat nad tím, zda v ní není překlep, jde skutečně o 35 000 rozhodnutí. A tajemství se skrývá právě za tímto ohromujícím číslem…

Vaše stravování si vyžádá v průměru 221 rozhodnutí denně… Vy si to však neuvědomujete. Ve skutečnosti se 99,74 % rozhodnutí, která přijímáte, odehrává ve vašem mozku podvědomě, aby nedocházelo k nepřetržitému přetěžování vaší mysli. Vaše podvědomí vyhodnocuje situaci na základě vašich zvyklostí, názorů, obav, tužeb, cílů… a samo za vás přijímá rozhodnutí, které bude v co nejmenším rozporu s vyjmenovanými faktory.

Nabízí se tedy otázka: rozhodli jste už v minulosti o tom, co je pro vás důležité? Poskytli jste svému podvědomí kompas, podle nějž se bude moci řídit při 34 909 rozhodnutích, která za vás každodenně dělá?

Když jsem to pochopil, musel jsem zapátrat hluboko ve svém nitru. Musel jsem být sám k sobě poctivý, abych se dopátral svých životních priorit a toho, co mi ve skutečnosti přináší štěstí. A tak jsem objevil své mantry: nezávislost a svobodu. Jsou to dva pojmy, které pro mě představují štěstí. Když svůj život povedu k nim, budu mít jistotu, že jsem se vydal po cestě, která je moje.

Díky práci, již jsem musel vykonat, abych své mantry objevil a pochopil, je dnes zná stejně dobře jak mé vědomí, tak i mé podvědomí. Dnes mám jistotu, že sto procent mých každodenních rozhodnutí je posuzováno na základě mých manter:

■ Přináší mi toto rozhodnutí více, nebo méně svobody?

■ Přináší mi toto rozhodnutí více, nebo méně nezávislosti?

Kromě rad, metod a strategií, které vám v této knize nabízím, vás také dovedu k poznání vašich vlastních manter. Prozatím znáte ty mé, což vám pomůže lépe pochopit každou z mých strategií i to, proč fungují.

Právě jste vyhráli každodenní příjem ve výši 1440 eur!

Navrhuji vám zahrát si v duchu hru. Hrajte ji co nejuváženěji. Nechte pracovat představivost podle následujícího textu…

Pohodlně se usaďte a představte si, že právě sledujete výsledky losování speciální loterie v televizi. Jde o zisk nepodléhající zdanění… A hádejte, čí jméno naskočilo na obrazovce… To vaše! Nezdá se vám to! Prociťte si emoce a tu informaci stravte; u spodního okraje obrazovky je však několik řádků s dalšími podmínkami. Naštěstí pro vás mám v ruce lupu, takže si je můžeme společně projít.

Neuvěřitelná suma vám bude vyplacena každý den ráno, hned po vašem probuzení. Můžete s ní nakládat, jak chcete, ovšem při dodržení dvou důležitých a bezpodmínečných pravidel:

■ Výplata obnosu může být kdykoli a s definitivní platností zastavena. Nebudete o tom předem nijak vyrozuměni, nemáte žádnou možnost dozvědět se, zda k tomu dojde za dvě hodiny, za dva dny, za dva roky, nebo za dvacet let.

■ Peníze musíte každý den v plné výši utratit. Pokud vám nějaké neutracené peníze večer zbudou, přicházíte o ně. Další den dostanete 1440 eur, ani o haléř víc. Z částky 1440 eur si tedy nemůžete ušetřit ani euro, takže do budoucna si nemůžete nic ušetřit.

Takový je tedy život snů, který na vás čeká… Přemýšlejte teď o tom, co budete dělat. Jak si představujete svůj život s každodenním příjmem, který může kdykoli ustat a který musíte bezezbytku ještě tentýž den utratit?

Byl bych rád, kdybyste zatím nečetli dál, knihu odložili a skutečně se zamysleli nad tím, co byste podnikali v prvních dnech. Když si to ujasníte, představte si, co byste podnikali v několika prvních měsících. A nakonec se zamyslete nad výhledem několika let. 1440 eur… denně… Nepouštějte se do četby dalšího odstavce, aniž jste toto cvičení svědomitě provedli.

* * *

Co byste udělali? Jak se vám líbí věčné a zároveň pomíjivé bohatství?

Lidé, kterým tuto otázku kladu, jsou většinou pragmatičtí a na prvním místě řeší otázky bezpečnosti a pohodlí. Poté se zabývají sami sebou a představují si, že vyzkouší nové věci, budou cestovat, objevovat a milovat. A konečně část z těch, kteří si tuto hru s představivostí zahrají, chtějí pomáhat druhým, prací pro různé asociace.

Jsem si jistý, že i vy byste si splnili své sny: všechno to, co jste v životě odkládali kvůli nedostatku času a co jste měli v plánu „jednou udělat“. Určitě byste se vydali do zemí, jež vám už dávno učarovaly. Možná byste strávili spoustu času se svými blízkými. V každém případě byste konečně žili život, o němž jste dosud jen snili, protože byste mohli dělat věci, které vám přinášejí štěstí. Prostě byste prožili nádherný sen…

Vezměte to ale z trošku jiného pohledu…

Co kdyby to nebyl sen, ale skutečnost… Tuto výplatu získáváte se stejnými pravidly každý den už od narození! Každý den máte k dispozici 1440 jednotek, které automaticky každý den utratíte; nemůžete si nic našetřit – ano, těch 1440 jednotek je čas!

Každý den se skutečně skládá z 24 hodin, tedy z 1440 minut. Každý den získáváte 1440 minut k útratě…, aniž víte, kdy a jak váš život skončí. Toto bohatství je vám vypláceno denně a můžete s ním nakládat, jak chcete. Dokonce s ním musíte nakládat, jak chcete.

Ať už budete něco dělat, nebo nebudete dělat nic, váš čas nelítostně vyprší. Žili jste dosud tak, jak jste si představovali před chvilkou při hře? Ne? Proč? Je načase, abyste vzali na vědomí, že jste výherci v této loterii a na vás jediných je přijímat rozhodnutí, která vám přinesou štěstí.

Myslím, že jsem kurz mezi eurem a minutou dost podcenil. Jediná minuta vašeho života má podle mého soudu mnohem vyšší cenu než jedno euro. Nyní, když už tohle víte, se zamyslete nad tím, co se svými 1440 minutami denně skutečně podnikáte, a porovnejte to s tím, co jste zamýšleli podnikat s 1440 eury denně. Uvidíte nové směry, jimiž byste se chtěli v životě ubírat, a získáte představy o rozhodnutích, která byste měli přijmout… Loterie může v každém okamžiku skončit.

Neodkládejte už více cesty, které vás lákají a na které jste se vždycky chtěli vydat, oním šťastným výhercem jste přece vy.

Změňte od Základů svůj Pohled na čas

První část knihy se věnuje změnám chování v dlouhodobém výhledu a osvojení si správných praktik, potřebných k zoptimalizování vašeho života. Představte si, že chcete uběhnout maraton: měli byste samozřejmě trénovat, ale zároveň i vysledovat, v jakých cyklech odpočívat, jakým způsobem se stravovat, jak často trénovat, jaké vybavení si pořídit a tak dále. Stejný postup vede k dosažení nekonečného času. Musíte se na to však připravit. Na závěr této části pochopíte, co je to čas, ale zejména, co je váš čas.

Nejprve se seznámíte se základními prvky mého pojetí času. To vám umožní přizpůsobit si je svým potřebám a následně je zapracovat do svého vlastního pojetí. Možná vám nebude hned zřejmé, nakolik jsou tyto postupy důležité, ale jakmile přejdete k dalším dvěma rozsáhlým částem knihy, pochopíte, jakým způsobem tyto detaily posilují celkovou účinnost této metody.

Co je čas?

Moudrá je snaha svůj den prodloužit o nekonečné množství času. Zároveň však víte, že Země se kolem své osy otočí za 23 hodin a 56 minut, a tak dokud svůj pohyb nezpomalí, den nebude mít víc než 24 hodin. Naštěstí máme moc čas přetvářet, duplikovat a reorganizovat! K získání času navíc nemusíme být antickým bohem Chronem, stačí vypozorovat, kde a čím obvykle utrácíme drahocenné minuty.

Různé kategorie času

Pojmenování různých kategorií času podle toho, k čemu jej využíváte, vám pomůže pochopit, jakým způsobem je vašich 1440 minut rozprostřeno v rozmezí jednoho dne. Toto pochopení vám umožní přijímat rozhodnutí s plným vědomím. A to je první krok ke svobodě.

Kategorizace utraceného času je stejně důležitá jako štítek se složením výrobku na krabici sušenek. Ingredience zůstanou vždy tím, čím jsou, ale vy se na základě složení můžete rozhodnout, zda sušenky sníte, či nikoli.

Vědomí, do které kategorie času náleží každý okamžik dne, umožňuje objektivně pochopit, z čeho se skládá každodenní čas.

Pracovní čas

Jakákoli vteřina utracená s cílem vydělat nějakou sumu peněz (ať už okamžitě, či v delším horizontu) je vteřinou náležející do kategorie pracovního času. Nezáleží na tom, zda dostáváte peníze v nějakém pevně daném termínu – stálá mzda či plat –, anebo se jedná o pracovní projekt, který se má završit v budoucnosti bez ohledu na to, zda pro vás bude z tohoto hlediska úspěšný, či nikoli.

Pokud je konečným cílem jistá či očekávaná finanční odměna, potom tento čas spadá do kategorie pracovního času.

Činnost završená finanční odměnou se řadí do kategorie pracovního času.

Osobní čas

Osobní čas má vždy charakter relativní produktivity a užitečnosti, ale není tráven povinně vykonávanou činností. Může se jednat o vaši dovolenou trávenou mimo domov, ale také o činnosti, kterým se rádi věnujete, jako je například hraní her, sledování filmů a telefonáty s přáteli. Od chvíle, kdy činnost přestáváte vnímat jako povinnost, můžete daný časový úsek zařadit do této kategorie. Někteří z vás sem zařadí nákupy, zatímco jiní tytéž nákupy zařadí do kategorie „povinností“, to už záleží na vašem vztahu k nákupům.

Činnost působící potěšení, avšak nemající další přínos se řadí do kategorie osobního času.

Čas, který máte pro sebe

Je to ten nejvíce zanedbávaný čas, přitom z něj je živa sama podstata vaší bytosti. Vše, co živí vaši mysl, tělo a duši, se řadí právě do této kategorie. Jde o získávání nových vědomostí či dovedností bez zvláštního cíle, tedy například o četbu knih, hru na hudební nástroje, učení se jazykům, ale i o provozování různých sportů, cvičení jógy a posilování. Patří sem i sebezpytování a/nebo spirituální činnosti jako meditace, relaxace, srdeční koherence, sezení s osobním koučem a podobně.

Činnost, která vás rozvíjí po tělesné, duševní či spirituální stránce, se řadí do kategorie času, který máte pro sebe.

Povinný čas

Sem patří čas na cestu do práce a z ní, čas na domácí úklid, čas na administrativní úkony a podobně. Spadá sem vše, co musíte udělat a co ve vás může vzbuzovat rozmrzelost. Pokud něco nespadá do předchozích kategorií a vnímáte to negativně, velice pravděpodobně to patří sem.

Do této kategorie patří rovněž spánek, jídlo a osobní hygiena. Tyto životně důležité činnosti jsou zvláštní úkoly a mohl jsem pro ně vytvořit další kategorii. Přestože ze zkušenosti vím, že tyto potřeby jsem mohl vnímat pozitivně, aniž bych měnil své vnímání na stupnici potěšení– rozmrzelost, jejich neodbytná povaha je řadí právě do kategorie povinného času.

Činnost, kterou musíte vykonat, ale kterou vnímáte negativně, se řadí právě do kategorie povinného času. Patří sem také životně důležité činnosti.

Ztracený čas neboli „ne-čas“

Tento čas existuje a s rozvojem technologií – kterých jsem vášnivým přívržencem – narůstá. Jedná se o čas věnovaný činnostem, které nespadají do žádné z předchozích kategorií.

■ Pauza na cigaretku? Příklad ne-času.

■ Dvacetinásobný návrat na sociální sítě v několika hodinách za účelem zhlédnutí týchž, jen nepatrně aktualizovaných obsahů? Příklad ne-času.

■ Brouzdání na internetu ještě půl hodiny poté, co jsme hledanou informaci snadno a jednoduše našli? Také příklad ne-času.

Ne-čas zahrnuje všechny činnosti, k nimž došlo bez vašeho vědomého rozhodnutí; plně si je neuvědomujete, jimi strávený čas přesahuje čas, který jste jim původně chtěli věnovat, ani vám nepřinášejí zvláštní potěšení, či naopak rozmrzelost.

Do kategorie ne-času se řadí činnosti, z nichž nemáte zvláštní užitek, tedy činnosti, které nemusíte dělat a nepřináší vám potěšení, a také ty činnosti, které vám nezpůsobují rozmrzelost.

Váš čas

Nyní, když už víte, do kterých kategorií různé činnosti, jimiž trávíte svůj čas, zařadit, vám navrhuji obětovat chvilku a na kousek papíru si poznamenat, co jste dělali minulý týden. Vypište všechny činnosti, vyčíslete dobu jejich trvání a v případě jejich opakování je samozřejmě seskupte dohromady. Až to budete mít, každý z těchto časových úseků vydělte sedmi, čímž dostanete představu, jak dlouhá doba věnovaná dané činnosti připadá průměrně na jeden den. Potom každý z těchto úseků zařaďte do jedné z pěti výše uvedených kategorií.

Určitě narazíte na potíže při odhadování doby trvání jednotlivých činností, pro jednotlivé dny je můžete odhadnout. Snažte se jen být natolik poctiví a praktičtí, abyste dostali výsledek blížící se skutečnosti.

Příklad rozprostření činností v průběhu jednoho dne

- Pracovní čas – 5 hodin 30 minut
Práce v kanceláři – 5 hodin
Práce z domova (vyřizování mailů) – 30 minut

- osobní čas – 1 hodina 30 minut
telefonát s rodiči – 30 minut
hraní her – 1 hodina

- Čas, který máte pro sebe – 2 hodiny
četba v hromadné dopravě – 1 hodina
sport – 1 hodina

- Povinný čas – 11 hodin
spánek – 7 hodin
jídlo – 2 hodiny
hygiena – 1 hodina
mytí nádobí – 10 minut
úklid – 25 minut
nákupy – 25 minut

• ne-čas – 4 hodiny

sociální sítě – 2 hodiny

sledování televizního pořadu, který mě nezajímal – 1 hodina 30 minut

rozhovor se sousedem, s nímž jsem nechtěl mluvit – 30 minut

Poprvé v životě tak získáte jasný, objektivní a nezkreslený pohled na to, „jak využíváte svůj čas v průběhu jednoho dne“. Je to úžasná novinka, protože díky ní můžete přijímat rozhodnutí, vynechat to, co vám nevyhovuje, a změnit všechno, co byste chtěli změnit! Jedná se o první důležitou etapu na cestě k nezávislosti a svobodě. Ostatně… do které kategorie podle vás spadá čas strávený tímto cvičením?

Odpověď: Toto cvičení je sebezpytováním, provedeným s cílem zlepšit svůj život; čas, který jste při sebezpytování strávili, patří do kategorie času, který máte pro sebe.

Váš souboj s časem

Často jsem si kladl následující otázku. Jak si to ksakru dokážu zařídit, že pořád nemám čas? Čím jsem zavalenější, tím víc si představuji, co bych mohl dělat nebo dělal rád, kdybych měl času dost, ale musím si přiznat, že když už mám volno, najednou nevím, co dělat… Nebo se aspoň utvrzuji v tom, že zrovna nemohu nic dělat, a raději se ponořím do nicnedělání a zběsilého aktualizování sociálních sítí, aniž z tohoto ne-času dokážu něco vytěžit.

Neustále v pohybu

Když jsem se pro vás chystal toto pojednání sepsat, chtělo se mi napsat „když jsem býval prokrastinátorem…“, ale včas jsem se zarazil. Člověk prokrastinátorem zůstává jednou provždy, jsem tedy abstinujícím prokrastinátorem. Schválně používám termínu, který se pojí s některými závislostmi. Když jsem po patnácti letech kouření neuvěřitelného množství cigaret – asi dvou krabiček denně – s tímto zlozvykem skoncoval, rychle jsem pochopil, že ze mě nikdy nebude „nekuřák“, protože mě může kdykoli, bez zjevného důvodu, přepadnout chuť zapálit si. Jsem tedy abstinujícím kuřákem a už navždy budu této neužitečné a škodlivé neřesti jen vzdorovat.

Myslím, že stejné to je i s mou prokrastinací. Strategie, nebo spíš filozofie času, na které jsem pracoval celé roky, drží tyto svody, z nichž mi – zrovna jako z cigaret – nic dobrého neplyne, na uzdě.

Dnes už si umím udělat přestávky vyplněné časem, který mám pro sebe. Dřív jsem se k tomu neodvažoval, buď abych „nezaostával“, nebo z pocitu viny. Nezaostával jsem, ale zároveň jsem postupoval jen pomaličku a s prokrastinováním. Měl jsem pocit, že jsem v neustálé mlýnici aktivit, neustále ve skluzu a nemám ani chvilku na to, abych si udělal radost nebo si odpočinul. Takto zvráceně funguje systém, který běží bez toho, že bychom ho ve skutečnosti uváděli do pohybu my.

Proč jsem neměl nikdy čas? Protože jsem měl neustále pocit, že ho musím dohnat. Protože jsem neměl nic naplánované. Plánování není sprosté slovo, ovšem bohužel často vyvolává obrázek jasně vymezeného, neustále produktivního, fádního, správně uspořádaného života. Není však ničím z toho. Naplánovat si čas neznamená vyplnit si diář do poslední řádečky. Naplánovat si čas znamená získat povšechný přehled o čase, který máme k dispozici, a možnost rozhodnout, jak s ním naložíme. Pro mě – a tvoří to i veškerý obsah této knihy – plánování představuje i způsob, jak si vytvořit nekonečný čas optimalizací toho, co optimalizovat lze… A to vždy, aniž bych trpěl.

Bez trpění… Ten výraz jsem už použil, představuje totiž zásadní prvek. Mým cílem bylo udělat z dílčích nebo nových činností zvyk. Ale abych si byl jistý, že v nich vytrvám v čase, musel jsem se ujistit, že kvůli nim nebudu nikdy trpět.

Aby měl člověk dost času, musí si jej naplánovat zdravě, nikoli násilně, jinak hrozí, že ve svém úsilí nevytrvá.

Zvyky nezpůsobují utrpení

Psycholožka Phillippa Lallyová ve vědecké studii z roku 2009 prokázala, že osvojení si nového zvyku trvá člověku v průměru 66 dní. Zvykem se zde myslí činnost, kterou budeme provádět přirozeně, často denně, a kterou přitom ani po delší době nebudeme vnímat jako nepříjemnou povinnost. Zpočátku ji samozřejmě můžeme považovat za „obtěžující“, protože si do života zavádíme něco nového a podněcujeme tak změnu.

Nejlepší příklad, jaký můžu uvést, je každodenní ranní čištění zubů. Ještě před sto padesáti lety si nikdo nečistil zuby každý den, protože zubní kartáček, jak jej známe dnes, ještě neexistoval – nebo se jednalo o luxusní záležitost a lékaři už od středověku tuto metodu zavrhovali. Dnes se z toho stal zvyk. Zuby si čistíte, aniž byste to museli mít poznamenané v diáři, a podle mě si ani dennodenně neříkáte: „Jéje, zase si čistit zuby, to zas bude práce.“ Určitě ne. Jedná se o každodenní, přirozenou činnost, při níž nepociťujeme žádné utrpení.

Změny, které zapracujete do svého života a do svého způsobu chápání času, se rychle stanou něčím přirozeným, na co už ani nemusíte myslet. Pokud dnes své zvyky a jejich důsledky vnímáte občas negativně (aspoň tak soudím podle vašeho zájmu o tuto knihu), zítra už budete jen těžit z výhod svých nových zvyků, které budete provádět automaticky.

Pokud nějakou každodenní, rutinní činnost změníte, cca za 66 dní se tato změna stane zvykem, který budete provádět přirozeně, aniž byste na něj museli myslet.

Vědomí cíle

Proč jsem dřív pořád neměl čas? Protože jsem neznal své skutečné životní cíle. Protože jsem se nedokázal pevně a rychle rozhodovat. Když jsem tento problém vyřešil, měl jsem ve všem jasněji. Vím, co chci, a k přijetí rozhodnutí mi stačí porovnat nabízené možnosti s nezávislostí a svobodou.

Proč jsem dřív pořád neměl čas? Protože neustále běží a neustále se něčím vyplňuje. Jenže to něco bývá zbytečné, nevzniklo na základě rozhodnutí, a čím méně potřebné bylo, tím víc budí dojem, že daný časový úsek ani nebyl.

Minulou zimu jsme se Céline odjeli do Thajska nedaleko provincie Krabi. Utekli jsme z pláže před sluncem, které začalo nesnesitelně pálit, a usadili se na pohodlných lehátkách na trávě pod stromem, kousek od bungalovů, v nichž jsme byli ubytovaní. Díky tomu tam dosahoval wi-fi signál. Na místo jsme přijeli před šestatřiceti hodinami, jenže celou tu dobu silně pršelo. Byl to tedy první den, kdy jsme si mohli naplno užívat místních krás. Céline zapnula mobil, já otevřel vynikající román Christine Berrouové. Po pěti hodinách se začalo stmívat, chystali jsme se k odchodu.

Céline nemohla uvěřit tomu, kolik je hodin, nedokázala uvěřit tomu, že jsme na lehátkách strávili pět hodin. Celou dobu jen tak brouzdala po internetových stránkách a sociálních sítích. Měla pocit, že surfovala sotva hodinu. Já byl spokojený, že už jdeme. Dočetl jsem knížku, a dokonce si i na chvilku zdříml. Uvědomoval jsem si čas a dokázal si ho užít tím, že jsem se rozhodl, co budu dělat. Vybírám tento nedávný a zjevný příklad, ale samozřejmě jsem se mohl octnout na místě Céline, kdybych býval zapnul mobil, abych se „jenom na něco mrknul“. Příhodu dokresluje i titul románu, který jsem četl: Hledání ztraceného času na internetu… Céline ho četla pár týdnů přede mnou!

Čas se vždycky něčím vyplní, ať už s vaším souhlasem, nebo bez něj; když je potřeba, doba trvání se navýší činností z kategorie ne-času. Pokud jste se rozhodli stát se pány svého času – jeho náplně, nikoli plynutí –, mohu vám zaručit, že jej budete mít vždy, i poté, co jste splnili všechny úkoly. A naopak, pokud o něm rozhodovat nebudete, zůstanete navždy ve vleku jeho neustálého plynutí…

Jakýkoli okamžik svého dne musíte prožívat s plným vědomím. Když si budete vědomi plynoucího času, zůstanete majiteli jeho náplně.

Produktivita využití času – zákony o čase

Nejsem první, kdo se vášnivě zajímá o čas, o jeho neúprosné plynutí, o jeho pomíjivou povahu a zároveň o jeho věčnou přítomnost. Existuje i mnoho zákonů o čase, z nichž některé jsou velmi poučné. Zmíním dva neopominutelné, které musíte znát.

Parkinsonův zákon o roztažnosti času

Cyril Northcote Parkinson byl esejista a žil ve dvacátém století. Vyučoval historii na univerzitě v Singapuru a kromě toho vydal tři knihy esejů, v roce 1957 vyšly slavné Zákony profesora Parkinsona.

Nejzajímavější z Parkinsonových zákonů je zákon o roztažnosti času: „Práce přibývá úměrně s tím, kolik času na ni můžeme vynaložit.“ Jsem si jistý, že s přečtením této věty jste přišli o několik neuronů. Ovšem nepanikařte, ubezpečuji vás, že vám jich zbývá ještě něco mezi šedesáti osmi miliardami a stem miliard!

Mohu vám potvrdit, že se jedná o jeden z hlavních pilířů mé neustálé produktivity (pochopitelně té současné).

Na splnění různých úkolů si vyhrazuji krátké lhůty, díky tomu se můj mozek přizpůsobuje a nachází strategie, jak se do nich vejít, okamžitě vytěsňuje zbytečné činnosti, tedy ne-čas, a míří k podstatě. Stává se mým spojencem a já se chovám účinněji, abych stanovenou lhůtu dodržel. Ostatně jsem si všiml, že ta videa, která napíšu, natočím a občas i sestříhám a publikuji v jediném dni, mají často největší úspěch.

V době, kdy jsem vytvořil a na internetu publikoval jedno video denně po dobu jednoho roku, držel stejné tempo od pondělí do pátku i můj přítel Pierre Croce. Při vzájemné diskusi jsme se shodli na jedné věci: ať už máme k natočení videa den, nebo týden, všechen čas, který máme k dispozici, pokaždé využijeme se stejným výsledkem. Před několika lety proběhl pokus s dvěma skupinami lidí – oběma byl zadán tentýž úkol. První skupina měla k jeho splnění vyhrazenou dvojnásobně dlouhou dobu. Po vyhodnocení pokusu se dospělo k potvrzení Parkinsonova zákona – obě skupiny využily bezezbytku všechen vyhrazený čas a úkol splnily s týmž výsledkem.

A tak nebuďte při plánování velkorysí. Vždycky budete mít čas přidat si trochu času…, když bude třeba. Například prodloužením lhůty dokončení, nebo delegováním části práce na někoho jiného. Lhůty si tedy musíte stanovovat s určitou rezervou pro případ, že k dosažení vytyčeného cíle budete potřebovat víc času, abyste se v takovém případě nedostali pod tlak.

Když chcete něco udělat, nestanovujte si příliš dlouhé časové údobí. Raději lhůtu v případě potřeby dodatečně prodlužte.

Laboritův zákon o minimálním úsilí

Henri Laborit patřil k lidem, kteří jako by prožili několik životů. Lékař, chirurg, neurobiolog, etolog, filozof, odborník na lidské chování… Není pochyb o tom, že jeho čas byl nekonečný! Revolučním způsobem ovlivnil psychiatrii i anesteziologii, napsal mnoho referenčních prací z oblasti neurovědy. Měl na to nějaký tajný recept? Měl! A nenechal si ho pro sebe… Podle Laborita máme všichni kdesi v genech zakódován tichý hlásek, který nám našeptává, abychom volili ta řešení, jež si vyžádají co nejmenší úsilí. Není nám přirozené nutit se do něčeho, co nás obtěžuje. A tak věci odsouváme… a trpíme.

Cílem našeho těla je získat dopamin, látku, kterou vylučují mozkové buňky v případě, že konáme něco, co nám přináší uspokojení, případně něco, čím zajišťujeme životně důležité potřeby. Tato chemická aktivita mozku byla užitečná v dávných časech lidstva, umožňovala mu přežít, ovšem dnes už nemusíme řešit životně důležité problémy se zajišťováním obydlí či potravy… Bohužel jsme zůstali naprogramovaní tak, že usilujeme o dopaminovou odměnu, a tak ji získáváme jinými cestami…, často prostřednictvím neužitečných činností.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Váš čas je nekonečný.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.