Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Johan Cruijff

Totální fotbal
podle Johana Cruijffa

Přeloženo z holandského originálu Johan Cruijff – mijn voetbal,
vydaného nakladatelstvím Nieuw Amsterdam
© Interclarion. Original title Johan Cruijff – mijn voetbal,
Nieuw Amsterdam, Amsterdam 2017
Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2020

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7825. publikaci

Přeložila Milena Nováková
Odpovědný redaktor Filip Hladík
Obálka a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Fotografie na obálce © ČTK/IMAGO sportfotodienst, 1974
Počet stran 160
První vydání, Praha 2020
Vytiskla tiskárna PBtisk s.r.o., Příbram

ISBN 978-80-271-1946-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-1945-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-2924-9 (print)

ÚVOD

Johan Cruijff zemřel 24. března 2016. Půl roku nato vyšla jeho autobiografie Moje filozofie fotbalu, která po celém světě vzbudila velkou odezvu. Z reakcí vyplynulo, že je na trhu stále obrovský zájem i o Cruijffovu vlastní metodologickou práci.

Po jednáních s jeho rodinou bylo proto rozhodnuto, aby po knize Moje filozofie fotbalu vyšla rovněž kniha Totální fotbal podle Johana Cruijffa. Kniha jednou vyšla již dříve, v den Cruijffových 65. narozenin, a to ve španělštině pod názvem Fotbal.

Zatímco Cruijff v knize Moje filozofie fotbalu hlavně bilancuje svůj život, v knize Totální fotbal podle Johana Cruijffa sdílí svou výjimečnou vizi o fotbale. Podle Cruijffa se jedná o krásnou a jednoduchou hru, při níž bys měl cítit hlavně velkou radost.

Tento aspekt zůstal zachován v obou vydáních knihy. Došlo ale k menší aktualizaci některých kapitol podle komentářů, jež Cruijff mezi lety 2012 a 2016 publikoval v Telesportu. Bylo také rozhodnuto, že se do knihy doplní dvě kapitoly určené hlavně pro fotbalisty, kteří hrají fotbal na vrcholové úrovni nebo mají ambici se na tuto úroveň dostat. Zbylý Cruijffův text zůstal beze změn.

Přesto se v knize nachází jedna nápadná změna. Po Předmluvě následuje 14 pravidel Johana Cruijffa z roku 1947, tedy z roku jeho narození. Tvořila tehdy základ pro chlapce, jenž se později stal nejlepším fotbalistou světa. Těchto 14 pravidel se na konci knihy Jak trénovat fotbal podle Johana Cruijffa objevuje ještě jednou. Symbolizují tak vývoj, jímž prošel nejen jako fotbalista, ale rovněž jako člověk. Jedná se o pravidla, která jsou dnes vyvěšena u každého Cruijffova hřiště.

V první verzi knihy byl nad zmíněnými pravidly uveden letopočet 2012 – rok, kdy Johanu Cruijffovi bylo 65 let. Změnili jsme ho na rok 2016, kdy Cruijff podlehl vážné nemoci.

PŘEDMLUVA

Nápad napsat tuto knihu vznikl před pěti lety. Takže kolem mých šedesátých narozenin. Mnoho nadšených lidí se při té příležitosti zabývalo organizací všelijakých aktivit na mou počest. Ve většině případů je k tomu vedly dobré úmysly, ale já jsem měl přesto pocit, že ztrácím nad svým výročím kontrolu.

Nakonec rodina zasáhla, a přece jen jsme narozeniny oslavili normálním způsobem.

Tehdy se také zrodila myšlenka, abych příště situaci obrátil. Na mé pětašedesátiny pro mě ostatní nic nemusí vymýšlet, já jsem si připravil překvapení pro ně.

Proto tahle kniha. O životě s fotbalem. O krásné a jednoduché hře, při níž máš cítit především radost.

Kniha je proto určena každému. Mladým i starým, amatérům i profesionálům. Chtěl jsem dát hlavně jasně na srozuměnou, že dokonce i na nejvyšší úrovni si máš fotbal užívat. Zároveň jsem chtěl ukázat, že z každého se může stát lepší fotbalista. Jenom se to nepodaří za jeden den. Pokud se chceš z nuly dostat na stovku, budeš muset postupovat krok za krokem. Přijmi, že děláš chyby, protože fotbal prostě o chybách je. Zlepšovat se znamená tedy i to, že místo pěti chyb uděláš čtyři.

Je důležité, aby na všech úrovních platila stejná pravidla. A vědomí, že to nejjednodušší je často to nejtěžší. Pokládám tak hru na jeden dotek za nejvyšší formu technické vyspělosti. Ale abys mohl míč perfektně odehrát na jeden dotek, musíš se ho nejdříve dotknout stotisíckrát.

V době, kdy se k fotbalu ještě příliš často přistupuje jako k vědě, chci ukázat, že fotbal je a zůstane jednoduchý. Proto v této knize nenajdeš žádné grafy ani tréninkové formy. Vlastními slovy vysvětlím, jak se na fotbal dívám a jak ho sám prožívám. Stejně postupuji u svých vnoučat i u vrcholových koučů, kteří žádají o zpětnou vazbu. Protože čím více lidí mé poselství pochopí, o to více se prosadí.

Můj vzkaz zní, že fotbal není pouze jednoduchá hra, ale může být dokonce způsobem života. Čím více lidí to pochopí, tím větší potěšení jim fotbal přinese. Nejen na hřišti, ale i mimo něj.

Johan Cruijff

14 PRAVIDEL
JOHANA CRUIJFFA
Z ROKU 1947

1Míč

2Kopy

3Zpracování míče

4Přihrávky

5Driblink

6Vedení míče

7Hlavičkování

8Nácvik

9Technika

10Útok

11Obrana

12Týmová strategie

13Přehled

14Radost

1
ULICE

Všechno začíná na ulici.

Na ulici se s fotbalem seznámíš a naučíš se ho mít rád. Na ulici zjistíš, jak máš vodit balon, jak si přihrávat o obrubník, jak si posílat delší kopy o zeď a poté zpracovat míč. Získáš tam základy práce s míčem. Ale nejen to. Naučíš se i kontrolovat pohyby vlastního těla, protože pokud na ulici upadneš, tak to prostě bolí.

Přirozeným způsobem také začneš získávat přehled o hře. Například když se rozhoduješ o tom, kam se postavit ve chvíli, kdy si máš jako kapitán vybírat hráče do svého mužstva.

Začíná to tedy už předtím, než začne zápas. Na ulici se naučíš spoustu věcí, které se ti budou hodit nejen ve fotbale, ale i mimo něj.

Z ulice se dostaneš na školní hřiště, dalším krokem je pak školní výběr nebo nějaký klub. Potom se kruh uzavře.

Takhle nějak to fungovalo za mých časů, ale od té doby se toho bohužel hodně změnilo. Zejména ve městech postupně začaly mizet náměstí a veřejné parky, na ulicích zhoustl provoz. Dnes už sice berou do fotbalových klubů i malé děti, nemůže to ale vynahradit hodiny tréninku, které kdysi probíhaly na ulici.

V některých čtvrtích to kompenzují Cruijffova hřiště: multifunkční hřiště na kopanou, jež mohou plnit podobnou roli, jakou dříve hrála ulice.

Hlavní motivací podobných iniciativ ale musí být především odpovědnost za mládež. Ulice totiž není jen místo, kde se formuje fotbalový talent, ale také lidé.

2
KLUB

Z ulice se dostaneš do klubu. Staneš se jeho členem a součástí. Už to je samo o sobě výjimečné. Je jedno, jestli hraješ za Ajax, nebo někde v Bedumu. Stulpny, trenýrky a tričko nepatří jenom tobě, ale i tvému klubu. Příchod do klubu je obrovský krok, který tvůj život hodně ovlivní.

Klub na to ale musí umět správně zareagovat. Děti do klubu přicházejí z ulice, kde hrály fotbal ve zjednodušené formě. Musíš se tedy snažit, abys jim tohle v klubu zachoval. Velký rozdíl mezi ulicí a klubem spočívá v tom, že klub umožní dítěti, aby cítilo trávu a bylo neustále v kontaktu s míčem.

Jsem proto velkým zastáncem toho, aby kluby právě v letních měsících zpřístupnily svá hřiště všem. Teplota je v létě nejpříjemnější a trávník nejlepší. Ideální podmínky ke hře vzbudí zájem a můžeš zorganizovat velký nábor nových členů. Protože i když nejsi blázen do fotbalu, na to, aby sis šel zakopat, často stačí jen malé pobídnutí.

Právě během letních prázdnin a po nich má mládež chuť věnovat se míčovým hrám. Hlavním důvodem je, že se život ve městě mění a ubývá možností, jak si na ulici zahrát fotbal. Když jsem byl ještě mladý, v podstatě nezáleželo na tom, jestli byl areál Ajaxu otevřený, nebo ne. Klub měl ještě baseballový oddíl, takže na konci fotbalové sezony se všichni automaticky přesunuli a šli odpalovat míčky. Kolem Betondorpu se navíc nacházelo tolik travnatých ploch a plácků, že ti čas utekl, ani jsi nevěděl jak.

Časy se ale změnily, a proto nemůžu pochopit, že nikdo neupravil otevírací dobu hřišť v letních měsících. Mládež chce právě v téhle době hrát fotbal – proto jí ten míč dopřej tak často, jak to jen jde.

Pro chlapce a dívky není při prvních trénincích po dlouhých prázdninách nic horšího než kondiční příprava. Příprava na sezonu nemůže začít bez míče, a ať mi nikdo neříká, že se nejdříve musí pracovat na kondici, protože to nemá hlavu ani patu. Zdravý chlapec nebo dívka má během prázdnin vždy napilno. Jejich tělo je v pohybu více než během sezony, kdy děti denně prosedí dobrých sedm hodin ve školní lavici. S kondicí nemá proto většina dětí po prázdninách problém.

Jsem ale velkým zastáncem toho, aby se v prvních týdnech přípravy na sezonu střídala hravou formou všechna průpravná a herní cvičení s gymnastickými cvičeními. Zařaď je do každého tréninku tak na deset až patnáct minut a každý den se k nim vracej. Ze zkušenosti vím, že se kondice mnoha dětí zhoršuje. Počet hodin tělocviku na školách se snižuje, takže před trenéry leží důležitý úkol, aby tuto ztrátu částečně vyrovnali v klubu. Zaveď proto, aby hráči mezi různými průpravnými cvičeními udělali několik gymnastických cvičení. Časem si na ně zvyknou a budou je považovat za tu nejběžnější věc na světě.

Takový způsob vedení mládeže představuje především investici do budoucna, protože právě v této fázi prochází tělo obrovským vývojem. Jen si vezmi přínos posilování břišního svalstva, při kterém musíš z lehu zvednout horní část těla. Růstové bolesti zatěžují velkou část svalstva značným napětím. Čím jsou břišní svaly pevnější, tím lépe můžeš vytvářet „protiváhu“ místům, v nichž se napětí nachází. Může se tím do budoucna u hráče zamezit vzniku zranění v oblasti třísel, ke kterému dochází poměrně často.

Dítě se musí naučit provádět protahovací cvičení spontánně. Doma nebo na hřišti, je jedno kde. Ve Spojených státech se tohle učí odmalička a v deseti letech je už nic jiného ani nenapadne. Je pro ně úplně normální, že si před tréninkem nebo před zápasem v rámci zahřívacího cvičení nejdříve protáhnou celé tělo. Opět se jedná o investici do budoucna, protože se tímto přístupem snižuje riziko zranění svalů a šlach v následujících letech.

Zařaď tedy gymnastická cvičení jako obměnu tréninku, v němž se všechno stejně točí kolem míče. Při přípravě na sezonu nejraději střídám bago (herní cvičení na malém prostoru) se specifickým nácvikem pěti základních herních činností: střelby, hlavičkování, driblinku, vedení míče a zpracování míče. Výhodou takového programu je, že se od první do poslední minuty opravdu zabýváš fotbalem.

Co se baga týče, dávám přednost menším skupinám, například hře 5 na 5 na malém prostoru. Pokud chceš otestovat rychlost reakcí a kondici hráčů, můžeš skupiny zmenšit na družstva o třech hráčích. Další trik, jak navýšit kapacitu plic, je takzvaný střídavý systém. Předpokladem je udržení vysokého tempa. Do každého týmu se na hru 5 na 5 vybere 6 lidí a potom se každou minutu střídají.

Výhodou takového baga je, že do hry vtáhneš každého, což na velké hrací ploše většinou působí problémy. Pokud jsou hráči po pár minutách vyhaslí, můžeš je znovu nechat nabrat dech prostřednictvím jednoho z pěti výše zmiňovaných základních nácviků.

Jako trenér mládeže máš mnoho možností, jak cvičení obměňovat, jenom nesmíš zapomínat na aspekt hravosti. Pokud například procvičuješ techniku kopu, u chlapců se příval slov většinou míjí účinkem. Pokud si chceš skupinu rychle získat, je nejlepší a nejjednodušší nechat jednoho hráče s dobrou technikou, aby cvičení názorně předvedl. Následně necháš toho samého hráče, aby vystřelil znovu, ale slabší nohou. Každý pak hned jasně vidí rozdíl v obou provedeních. Předvedeš jim tím, jak důležitý je nácvik kopací techniky oběma nohama.

Nácvik pěti základních herních činností a gymnastická cvičení jsou podle mě ideální, abys u mládeže udržel potřebnou míru nadšení. Chlapci a dívky je snadno pochopí a díky nesmírné rozmanitosti, kterou obojí nabízí, se posuneš o dalších deset tréninků dopředu.

Podívej se třeba na hru hlavou. Pokud se provádí cvičení ve skupině, kdy se míč může pouze hlavičkovat, trénuješ jak techniku, tak načasování. Když trénuješ hlavičkování v malé skupině, dostávají se do popředí hlediska jako načasování, síla výskoku, koordinace těla, poziční hra, dokonce i technika kopu. Existuje spousta dalších možností, které bych zde mohl vyjmenovat.

Jde tedy o to, aby se mládež rozvíjela hravou formou. Udržuj u svých svěřenců nadšení a další den budou hořet nedočkavostí, aby si mohli jít znovu zakopat. Tak už to zkrátka chodí – chtějí si prostě přivonět k trávě a cítit míč.

Postarej se o to!

3
SEZONA

Když se na přelomu srpna a září rozběhne sezona, můžeš dál pokračovat v tréninkovém nastavení z přípravy. Po celou dobu, dokud to hřiště umožňují, jsou gymnastická cvičení ideální jako přestávka a odpočinek po intenzivním tréninku s míčem. Právě když jsou hráči mladí, je žádoucí zvyšovat jejich obratnost, jak jen to jde, a udržet ji. Obratnost zaručuje dobrou kontrolu těla, která je pro fotbal nezbytná. Pokud máš jako hráč tělo pod kontrolou, pak jsi na hřišti vždy ve výhodě.

Podívej se třeba na věkovou kategorii do 14 let. Protože se v té době každý nachází v růstové fázi, musí hrát v kopačkách, kde jsou špunty pevnou součástí gumové podrážky. Takže žádné šroubovací kolíky! V tomhle věku to zkrátka nedělá chodidlům a šlachám dobře. Ve zmíněných gumotextilkách a s dobrým držením těla se ti opravdu za všech okolností podaří udržet si na hřišti rovnováhu. Všimni si, že hráči, kteří mají tělo pod kontrolou, nikdy neuklouznou.

Přesto spousta trenérů udělá tu chybu, že když mladí hráči uklouznou, vnucují jim jinou obuv. V devíti z deseti případů je to špatné řešení, protože jediná opravdová příčina spočívá ve špatném držení těla.

Já dodnes trénuji jen na gumových špuntech, které jsou pevnou součástí podrážky. Od čtrnácti let jsem na kopačkách při zápase použil šroubovací špunty, tzv. kolíky, jen ve výjimečných případech. Dokonce i když trávník klouzal nebo byl promáčený, nasadil jsem si ty nejnižší kolíky. Přesto jsem uklouzl jen výjimečně, a všechno to souviselo s kontrolou těla.

Jestli ti ještě není čtrnáct, stačí ti běžné kopačky – gumotextilky či lisovky –, u nichž jsou špunty pevnou součástí podrážky. Pokud se ti často stává, že uklouzneš nebo ztratíš rovnováhu, pracuj při tréninku na obratnosti a držení těla. Zopakuji to ještě jednou: dobrým pomocným prostředkem jsou pro takové případy gymnastická, uvolňovací a protahovací cvičení.

Ve čtrnácti letech můžeš zvážit, zda budeš používat šroubovací kolíky a jak často. Pokud hraješ nižší soutěž a jsi jen amatérský fotbalista, hraj dál ve výše zmiňovaných kopačkách. Pokud ale máš ambici dostat se až do profifotbalu, pak se kopačky stanou tvým základním pracovním nástrojem. Jsem však přesvědčený o tom, že bys měl stejně zkusit hrát co nejdéle v kopačkách, u nichž jsou špunty pevnou součástí podrážky.

Obránce, který se pohybuje po nekvalitním a rozrytém terénu, si může na kopačky našroubovat speciální kolíky. Ale ani v takovém případě nejsem zastáncem dlouhých kolíků. Stojíš pak sice pevněji, ale zároveň se zaboříš hlouběji do země, a pokud budeš mít smůlu, snadno si podvrtneš koleno nebo jiný kloub.

Nová soutěž často znamená, že si hráč pořídí nové kopačky. Hlavní je, abys je při několika prvních použitích pořádně namočil a udržoval je po celou dobu, kdy je máš na noze, mokré. Je také lepší, abys je poprvé vyzkoušel na mokrém hřišti. Nové, z krabice vytažené kopačky, které chceš prošlápnout na suchém hřišti, ti způsobí maximálně nepříjemné puchýře, které tě budou při hře omezovat.

U nových kopaček je důležité, aby byly pohodlné a dobře seděly. Sám si je kupuji vždy trochu těsné, po určité době se vytvarují podle chodidla a cit pro míč je nejlepší.

Příliš velké kopačky jsou jen zdrojem potíží. Udělají se ti z nich na patách puchýře a oslabí se tvůj cit pro míč. K dobrým kopačkám patří i stulpny v odpovídající velikosti. Každý hráč má mít ještě chrániče. Samozřejmě na začátku nikomu nesedí pohodlně, ale je to jen otázka zvyku. Zajišťují v každém případě větší bezpečnost, a to je důležité.

Vždy se snažím si všímat, jak se o sebe mládež stará. Je to důležitý výchovný úkol pro trenéry, vedoucí a rodiče. Pokud mladého hráče vedeš k tomu, aby o sebe dbal, pak v něm pěstuješ zodpovědnost. Není možné věnovat se seriózně sportu bez disciplíny. Nech proto chlapce nebo dívku, ať si vždy sami připraví tašku a sami si vyčistí kopačky. Získají tím pro svůj sport větší zápal.

Zároveň je nech, aby si dobře všímali detailů. Například chodidel, která jsou pro každého fotbalistu důležitá. Nehty na nohou musí být vždy krátce zastřiženy, dbát se musí i na to, aby si poté, co se osprchují, chodidla dobře osušili.

Zmínil jsem už, že si každý mladý hráč má sám připravovat tašku – a není od věci zdůraznit, že to má dělat správně. Ať si tedy kromě oblečení na zápas pokaždé zabalí i tréninkovou soupravu, toaletní potřeby a čas od času si zkontroluje i náhradní věci, jako jsou například tkaničky do kopaček.

Tím, že se hráč dobře stará o své věci a tělo, pěstuje v sobě od dětství větší pocit zodpovědnosti a vytváří si silnější vazbu ke sportu. Sport nikdy nesmíš brát na lehkou váhu právě proto, že máš v jedenáctce co do činění s dalšími deseti lidmi. Není nic otravnějšího než hrát fotbal s hráči, kteří nemístným způsobem a bez zájmu oznámí, že prostě nepřijdou. Takže nezávisle na tom, na jaké úrovni hraješ, snaž se hrát přinejmenším nejlíp, jak dovedeš. Nejen pro sebe, ale i pro ostatní.

Po všech trénincích tedy konečně přichází zápas. Pokud máš dobré kopačky, dobře padnoucí dres a tělo, o které se správně staráš, pak nic nestojí v cestě příjemnému fotbalovému odpoledni. Navíc pokud klubové vedení zajistilo dobré míče, jež se hodí pro danou věkovou kategorii.

Protože nejlepší míč je vždy ten, který máš jako hráč pod kontrolou.

4
RADOST ZE HRY

Pokud nebude mít mládež z fotbalu radost, zmizí z trávníku. Postarej se vždy o to, aby se tréninky a zápasy nesly v hravém a tvořivém duchu. Aby mladý fotbalista ve svých 15 nebo 16 letech nezanevřel na sport, jak se to stává stále častěji.

Do čtrnácti let sálá z učenlivých hráčů entuziasmus. Smějí se a nadšení, které z nich vyzařuje, působí nakažlivě.

Ukazuje se však, že u dorostu dochází k drastickým změnám v myšlení a přístupu. Někteří hráči už nemají radost ze hry jako dříve a dávají méně průchod emocím. Vypadá to, jako by se najednou věnovali něčemu povinnému. Je to opravdu neuvěřitelná škoda a pro mě něco nepochopitelného. Tak či onak dojde kolem patnáctého roku v hloubi duše mladého fotbalisty ke změně. Buď proto na pozoru a právě v tomto období vyzdvihuj co nejvíce pozitivní stránky sportu. Podle mě je tento přístup během puberty nezbytný.

Míč, kolem kterého se koneckonců všechno točí, se proto při tréninku musí stát středem pozornosti a u chlapců i dívek se musí krok za krokem budovat pocit, že mají společný cíl. Nepřestávej trénovat, i když se ti někdy nechce. Dál se směj, i když jednou za čas musíš hrát v dešti. Postarej se především, aby vás na hřišti stálo vždy všech jedenáct v plném odhodlání!

Rovněž rodiče, trenéři a vedoucí mládeže musí na tuto situaci správně zareagovat. Především v tak důležité fázi, během níž dochází k přechodu od „zábavné fotbalové hry“ k „fotbalové hře zaměřené na výsledky“, jak tomu u dorostu často bývá. V centru pozornosti má potom stát fotbalista samotný, a ne hrdost otce a matky, trenérovy výsledky nebo ambice vedoucího mládeže.

Sestavil jsem přehled toho, jak každá věková skupina funguje a co v ní popřípadě nastavit. Vycházel jsem při tom zejména ze svého pocitu, protože pro problémy, které se dostaví po období starších žáků, žádná pevná pravidla neplatí.

Do 10 let

Nech je, ať se nejdříve naučí znát míč. Praxe ukazuje, že technicky lépe připravení fotbalisté budou v zápase automaticky hrát aktivněji. Mají radost ze hry – nech je, ať si ji také udrží. Zdůrazňuj po troškách, že si musí například přihrávat. Zabrzdi toho, kdo si s míčem dlouho pohrává a zřídkakdy ho přihraje někomu jinému, a toho, kdo působí stydlivě, se pokus přimět, aby si s míčem pohrával delší dobu.

Starej se tedy o výchovu, aniž bys kladl nároky.

10 až 12 let

Hranice se posouvají. Více si uvědomuj, do jaké role stavíš hráče na hřišti, především je ale nech, ať si zahrají fotbal. I v tomto věku platí, že se ostré hrany musí trochu obrousit.

Mladší žáci

Pro mě je tohle top kategorie. Je to kategorie s nejvíc možnostmi. Mladší žáci toho pochytí celkem dost, takže s nimi můžeš pracovat více na detailech. Jak se má bránit a jak se má útočit, ale i v tomto případě platí, že se každý nový krok musí udělat s rozvahou. Navíc tato kategorie často působí dojmem, jako by jim končilo dětství.

Starší žáci

Nejsložitější kategorie. Někdy i kvůli pubertě. Většinou znamená přechod z mladších do starších žáků začátek opravdu nového období. Často chceš pokračovat v tom, s čím jsi u mladších žáků skončil, ale ukáže se, že v praxi to většinou takhle nefunguje, protože se změnilo mnoho základních principů, zejména co se týče radosti ze hry. V takovém případě se vrať zpátky k základům a znovu se zaměř na radost, kterou sport přináší.

Dorost

Konečná stanice. K hráčům se poprvé přistupuje jako k dospělým a stejně tak se s nimi zachází. Na jeho konci následuje rozdělení na profesionální a amatérské fotbalisty.

Protože u posledně zmiňované kategorie musí stát radost ze hry ve středu pozornosti v každém případě, chci se ještě chvíli důkladně věnovat fotbalistovi, který toho chce víc. Výchozím bodem je a zůstává, že radost ze hry a nadšení musí být optimální. Pokud tomu tak není, nedá se ohledně výkonu na čem stavět.

Tyto aspekty se mohou stimulovat v průběhu tréninku, ale i zavedením určitého systému prémií. Mám tím na mysli odměnu ve formě vybavení navíc, lepších tréninkových podmínek, kvalitnějšího hřiště apod. – čímž hráč opravdu získá dojem, že toho dosáhl víc. Taková situace se dá jednoduše vytvořit v jakémkoliv klubu. Dej starším žákům z áčka například lepší míče a nech je jednou hrát na hlavním hřišti. Čím více možností klub má, o to více může rozšířit své motivační bonusy. Je nezbytné, aby si fotbalista všiml, že při dosažení určitého cíle ho čeká rovněž odměna. Musel udělat něco navíc, postarej se tedy, aby za to něco dostal. V zájmu hráče i klubu.

Na závěr zbývá jedna poznámka: při tréninku i při utkání musí dobří hráči vždy hrát. Jsou-li dva hráči talentovaní na pravé křídlo, neudělej chybu, abys jednoho z nich nechal sedět na lavičce. Nech jednoho hrát na pravém křídle a druhého dej na jiný post, protože talent musí vždy hrát.

5
TECHNIKA

Pokaždé se zas a znovu snažím zdůraznit, jak moc je důležité, aby měla mládež radost ze hry. Ať už se trénuje nebo se hraje utkání, dívky i chlapci musí především cítit radost, když se svému sportu věnují. Z toho důvodu musíš na všech úrovních pracovat na osvojení technických dovedností. Všem malým fotbalistům se musí umožnit, aby je mohli rozvíjet: jak těm s atletickou postavou, tak i těm s křivýma nohama, velkým břichem, nebo těm, kdo mají obě nohy levé.

Chci tím hlavně dát na srozuměnou, že trénink techniky není určen pouze talentům, ale i statisícům amatérských fotbalistů. Když mluvíme o prostředí, v němž se amatérský fotbal hraje, mluvíme především o družnosti. Fotbal má své kouzlo teprve tehdy, když se k míči dostane každý a opravdu s ním také něco dokáže.

Nejjednodušší je, když každý hráč umí míč přijmout a předat ho dál. Pak si spolu jako tým můžete zahrát pěkný fotbal.

Dokonce i ten nejhorší fotbalista se může naučit nejjednodušší herní činnost: zpracovat míč a předat ho dál. Pro každého mladého hráče je to začátek a na jeho základě může dál rozvíjet své technické dovednosti.

Trénování techniky je proces: nejdříve je potřeba, aby si hráč osvojil techniku, která se potom přenáší do praxe. Všechno vychází ze základního principu, že fotbalista musí mít v první řadě míč pod kontrolou. Čím více u hráče roste pocit, že má nad míčem kontrolu, tím více si může prohlubovat technické dovednosti.

Nyní následují dvě jednoduché, ale užitečné formy tréninku:

Přijetí, kontrola a předání míče

Kdo tyto úkony dobře ovládá, může je následně uplatňovat, aniž by se neustále díval na míč. Zvyšuje si tím přehled a celou akci může provést rychleji.

•Zvyšuj rychlost práce s míčem a stupeň obtížnosti tím, že pracuješ s protihráči.

•Zkoušej provádět úkony střídavě levou a pravou nohou.

Tohle cvičení můžeš dále rozvíjet, až v něm jako hráč dosáhneš nejvyššího stupně dokonalosti.

Jak těžké je to poslední, potvrzuje fakt, že během mého trenérského období v Ajaxu to ve výběru dokázal pouze Arnold Mühren. Arnold byl natolik technicky zdatný, že spojil dvě části této akce do jediného úkonu. Stáhnul si například míč ze vzduchu, přičemž zpracování a kontrolu nad míčem sladil do jediného pohybu. Proto mohl hru zrychlit. Protože se Arnold během akce nedíval na míč, udržel si tím přehled, a navíc mohl vybírat z více řešení situace, neboť uměl hrát jak levou, tak pravou nohou.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Totální fotbal podle Johana Cruijffa.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.