Můžu se vás dotknout
přes plot?

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Anežka Náhlíková

Můžu se vás dotknout přes plot? – e-kniha

Copyright © Pointa Publishing s.r.o., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Jsem

Pozoruju

Prožívám

Přemýšlím

Cítím

Sdílím

Žiju

PRAKTICKY INTELEKTUÁLNÍ

MEZI VĚDCI

Už docela dlouho pracuju ve velikém starém domě s malou věžičkou na střeše. V tom domě je škola. A v té škole se mluví především rukama, protože v ní pobývá hodně neslyšících dětí. Kromě nich tam taky narazíte na slyšící děti s poruchami řeči. Na ty já narážím dost často, protože mám v téhle škole na starosti knihovnu a ony si tam nějak zvykly chodit číst, hrát nebo si jen tak povídat a rozšiřovat mi obzory...

Ben je vědec. Dlouhodobě ho zajímá lidské tělo a porody, dinosauři a fantasy svět. Klade taky spoustu odborných otázek, na které neznám odpovědi. Jako oddychovou četbu si sem tam střihne Čtyřlístek, u něhož propuká v neovladatelné záchvaty smíchu. Aktuálně pracuje na svých vlastních fantasy encyklopediích, které se všechny rozhodl darovat škole. Vždycky je spolu musíme opatřit kódem a zařadit do výpůjčního systému. Spisovatel Ben XY bude u nás asi brzy nejvíc zastoupeným autorem, celkem nám už totiž věnoval dvanáct knih! Ale o nich třeba jindy.

Kvůli téhle story vám totiž ještě musím představit Zuzanku. Zuzanka žije tancem a zpívá vysokým tklivým hláskem. Svět vědy jí je úplně cizí. Jo a ráda provokuje Bena…

Včera si Beník v knihovně četl Čtyřlístek – v rámci odpočinku po právě dokončené nové knize TVOROVÉ A OBLUDY ALIAS (NE)PSI. Když tu najednou do knihovny drobnými tanečními krůčky za zvuku Labutího jezera, linoucího se z mobilu, přicupitala Zůza a začala baletkovsky tančit. Ben ji zpražil takovým tím soustrastným pohledem typu „no jo, ženská“. Když ale její představení skončilo, špitl, že on má rád Michaela Jacksona. Do té doby jsem si myslela, že o takové iracionální věci, jako je tanec a zpěv, ejaja hopsasa, fakt nemá zájem. Omyl. Tak jsem našla jednu písničku a pustila ji tak nahlas, jak jen to můj vychytralý telefon dovolil.

Ben během prvních tónů vstal a začal se vlnit do rytmu. Když nabrala písnička grády, rozjel to taky. Ale neuvěřitelně. Skákal, točil se, padal a vstával, a to všechno nádherně ladně. Pak se k němu připojila Zuzanka a on ji úplně přirozeně přijal na parket. Vůbec se neškorpili, jak to mají ve zvyku, prostě jen tančili. S úžasem jsem na ně zírala. Když skončili, zářila oběma očka nadšením. Nemohla jsem je vynachválit.

Své překvapení nad Benovým výkonem ale nejlépe vyjádřila Zuzka, která ho uznale poplácala po zádech se slovy:

„Téda, Bene, cítím z tebe vášeň!“

PROSTĚ KNIHOVNICE

Děti z logopedických tříd mi říkají různě. Jsou neuvěřitelně vynalézavý. Někdo používá „Anežko“, někdo „knihovnicepocem“, už jsem slyšela i „paní knihovno“, ale nejlepší je jeden prvňáček, kterýmu se dlouhý slova špatně vyslovujou, a tak zkracuje, kde může. Takže mi neřekne jinak než „paní hovnice“.

ZACHRAŇME ŽELVSTVO!

Minulý týden jsme hráli s prvňáky Vojtíkem a Toníkem a paní vychovatelkou Kájou takovou eko deskovou hru o záchraně želviček. Cílem bylo provést svou želvičku od vajíčka až po dospělou želvu. Během putování jsme si četli na kartičkách různé zajímavosti o ochraně želvstva a odpovídali na otázky týkající se špatného chování k němu (odpadky na plážích, nákup želvích vajíček, zabíjení samiček pro maso a tak podobně). Mimo jiné na jedné kartičce stálo, že velkým problémem jsou světla z hotelů kolem pláží, protože želvátka matou. Místo aby vyrazila do moře, capkají totiž, chuděrky, na opačnou stranu za světlem. Měli jsme navrhnout nějaká řešení této situace.

Přiznávám se, že mě v první chvíli nic nenapadlo, a to jsem se opravdu snažila. Jinak na tom byl Vojta. Skoro okamžitě po vyřčení otázky vypálil, že to je úplně jasný. Musí se přece vzít lodě, rozsvítit na nich spoustu světýlek a vyrazit na moře. Želvičky pocupitají za nimi, a tedy do vody. Jak snadné, originální a geniální.

Já i Kája jsme zůstaly koukat. Prvňáček, který zná sotva pár písmenek… Ale myslí mu to fantasticky! To správná odpověď na kartičce byla mnohem prozaičtější – podle ní by lidé neměli zapomínat večer zatahovat závěsy, aby přes ně světlo nepronikalo ven.

JOGURT

Tentokrát se v hlavní roli představil Toník. Když viděl, že má Vojta svoji vlastní opravdovskou průkazku do knihovny (i s fotkou!), moc ji chtěl taky. Tak jsme ji spolu vyrobili. Vyfotila jsem ho s knihou, sám si fotku nalepil a hotovou průkazku zalaminoval. Byl z toho celej úplně šťastnej.

Pak jsem mu dala ještě pro rodiče přihlášku a řekla jsem mu, že je má poprosit o deset korun. Za tu průkazku. On se chudák zarazil, že tolik peněz určitě nemají. Tak jsem mu začala vysvětlovat, že deset korun není hodně, že za ně si může koupit třeba jogurt. Zdálo se, že pochopil.

Druhý den se u mě zastavila Kája, že prý ráno do družiny přišel celý zmatený Toníkův tatínek s desetikorunou a že nese knihovnici peníze na jogurt!

Co se dá dělat, tak mám prostě furt hlad…

A ZNOVU MEZI VĚDCI

Historka z dneška není žádná vtipná, ale podle mě je strašně dojemná. Opět v ní vystupuje Ben. A nově také Jonášek. Stejně jako Beník i Jonáš má svůj svět, do kterého je úplně ponořen a moc z něj nevystupuje. Tím světem je vesmír, o němž toho ví opravdu hodně. (Dnes mi rozšířil obzory sdělením počtu měsíců, které má ve vlastnictví Jupiter. Tak schválně, kolik myslíte?) Souběžně s bádáním o vesmíru píše ještě svoji vlastní encyklopedii fiktivních planet. Má už hotovou detailní studii o planetě Ostrovník, která je specifická tím, že na ní probíhají všechny myslitelné i nemyslitelné přírodní katastrofy.

Jonášovy a Benovy světy se vůbec neprotínají. Každý má prostě ten svůj a toho druhého v něm nepotřebuje. Až dnes.

Už když jsem zaslechla z chodby Benovy nezaměnitelné krokoskluzy, bylo mi jasné, že nemá svůj den. Hudral, a když vešel dovnitř, potvrdilo se, že je opravdu mírně řečeno nenaložen. Neuklidnil se ani u své oblíbené oddychové četby komiksů. Po chvíli vstal a začal rozčileně přecházet sem a tam.

Taktéž přítomný Jonášek, plně zaujat svými nesmírnými vesmírnými starostmi, si Benova rozpoložení zdánlivě vůbec nevšímal. Alespoň mně to tak připadalo. Když však Ben začal vztekle rázovat po místnosti, zvedl hlavu od svých lejster, chvíli ho pozoroval a pak starostlivým hlasem řekl:

„Potřebuješ obejmout?“

A rozpřáhl ruce. Čekala jsem, že se na něj Ben utrhne, ale omyl. Evidentně to totiž bylo přesně to, co potřeboval, protože vůbec neprotestoval a postupně se docela zklidnil. Pak ho ještě Jonáš velkoryse nechal nahlédnout do vesmírného světa s nabídkou, jestli nechce do jeho knihy nakreslit taky jednu planetu. Toho Ben sice nevyužil, ale i tak to bylo od Jóni fakt milé gesto.

Celé mi to přišlo moc hezké a znovu jsem si uvědomila, že člověk nepotřebuje věk ani školy na to, aby se uměl vcítit do druhého, a že i dítě, které se teprve učí pronikat do vztahových složitostí, dokáže bez přemýšlení a s obrovskou empatií udělat pro kamaráda v danou chvíli to nejlepší, co je v jeho silách.

Udělali na mě velký dojem, chlapci…

JUPITER – OUR SUPERHERO

Jonáš má teď napilno. Do konce roku totiž plánuje vydat co nejvíce publikací v edici „JONÁŠOVI PLANETI“. Je natolik šlechetný, že nám je prý všechny věnuje.

Jony špatně a pomalu mluví, ale fakt se ho vyplatí pozorně poslouchat, protože třeba o vesmíru toho ví spoustu. Až jsem si řekla, že bych si měla ve volném čase doplnit mezery ve vlastních vesmírných vědomostech, abych mu byla rovnocenným partnerem v odborných diskuzích, které se se mnou často snaží vést.

Tenhle Jonášek mi svěřil minulý týden informaci, která mě nepřestává fascinovat. Probírali jsme právě složení některých planet (ehm, dostuduju...), když se mě zničehonic zeptal, jestli vím, proč je pro nás důležitý Jupiter. No, samozřejmě jsem to nevěděla.

Takže mi to vysvětlil a je to hustý!

Jupiter má prostě jako megaplaneta extrémně silnou gravitaci a díky tomu k sobě přitahuje všechno, co by jinak letělo k Zemi a mohlo nám ji poničit. Prostě je to takový náš ochranný štít. Jenže před mnoha milióny let SELHAL (ano, Jonáš opravdu použil tohle slovo). Asi lítal zrovna někde jinde nebo nevím, co dělal, každopádně nezachytil nějaké asteroidy, které tu naši planetku krapet pocuchaly a zapříčinily vyhynutí dinosaurů. Smůla prostě. Ale na druhou stranu díky této události teď tady můžeme být my, takže pro nás dobrý. Svou snad hodinovou přednášku zakončil Jony přáním, aby v dohledné době Jupiter opět neselhal.

Tak to teda taky doufám.

Š/ŽIJEME

Do knihovny teď pravidelně chodí Káťa. Co si pamatuju, byly s ní odjakživa docela dost problémy. Pořád někoho provokuje, vzteká se a tak podobně.

Teď ji strašně chytlo tvoření. Skoro každé odpoledne chodí do knihovny a kreslí, dokonce se zajímá například i o to, jak vytvořit portrét. (S tím jí teda opravdu nepomůžu, protože vývoj mé kresby se zastavil asi v pěti letech a od té doby jsem neudělala žádné velké pokroky...) Kromě toho si Káťa zkusila ještě háčkovat (zaječí tlapičku), navlékat korálky, vyrábět papírové krabičky a... šít.

Ano, ač to zní nepravděpodobně, už asi půl roku mám shodou různých okolností v knihovně školní šicí stroj. I když je to stařeček, který se občas šprajcne, někdy na něm s dětmi šijeme. Popravdě většinou šiju já a ony šlapou na pedál, což je teda hlavně pro moje prsty dost adrenalin. A mimochodem nejvíc o něj projevují zájem kluci, asi právě proto, že je to stroj.

Když tedy jednou Káťa zase přišla, že by chtěla něco vyrábět, vytáhla jsem stroj a nabídla jí, že můžeme zkusit něco ušít. Souhlasila a rozhodla se pro čelenku (takovou tu se zavázanými trčícími cípy nahoru).

Pustily jsme se do práce a... Káťa mě naprosto překvapila. Evidentně šila poprvé, ale přesto všechno pochytala neuvěřitelně rychle, fakt jí nestačilo jen obsluhovat pedál, ale s mou asistencí taky úplně opravdicky šila.

Zajímala se taky o všechno to, co k šití patří, včetně navlékání a navíjení nitě. Takže tahle neposedná a docela dost zlobivá Káťa za mnou od té doby chodí šít pravidelně a vždycky vydrží pracovat klidně hodinu a půl, je trpělivá, a když se sem tam přidá ještě někdo, sama od sebe mu pomáhá a vysvětluje, když si s něčím neví rady. Klidně by i svačinu oželela, jen aby mohla dokončit svou práci.

Už tady ušila čelenku, a pak ještě srdce a polštář. U polštáře už jsem jí skoro nepomáhala „řídit“ a ten rovný steh, který se jí povedl, by jí moje o deset let mladší já mohlo jen závidět.

Takže nepřestávám koukat jako puk a taky z ní mám dost radost.

NA MYŠÍ PÁRTY

O tomhle Jonáškovi jsem se ještě nezmiňovala (nejedná se o toho zapáleného astronoma Jonáše). Tenhle Jonáš žije vším, co souvisí s vlaky, mašinkou Tomášem a Bleskem McQueenem. Dřív byl uchvácen zemědělskými stroji a ještě předtím tučňáky, o kterých věděl snad úplně všechno. (Nikdy nezapomenu na výraz největšího odborníka přes tučňáky v Česku, který měl u nás ve škole přednášku, když se Jonášek přihlásil a bezpečně pojmenoval jednotlivý druhy tučňáků, který měl pán na obrázku v prezentaci.)

Jonáš, stejně jako Ben nebo druhý Jony, nemluví skoro o ničem jiném než o svém momentálním oblíbeném tématu. A když si s ním někdo chce náhodou hrát na něco jiného, dokáže ho dost nekompromisně poslat do háje.

Jednou odpoledne uspořádal malý prvňáček Vojtíšek v knihovně narozeninovou oslavu pro plyšovou krysičku. Spolu jsme vyrobili jakodort a ozdobili jsme ho plátky sýra (jak jinak) – z plsti. Vojta rozmístil na koberci polštáře na sezení a sezval všechna plyšová zvířátka, která v knihovně máme. Pak šel vedle pro děti, aby se jeho párty taky zúčastnily. Jenže ostatní děti byly zaneprázdněny jinými aktivitami a nikdo na myščinu oslavu jít nechtěl. Vojty mi bylo trochu líto, ale než jsem se stihla zamyslet, čím mu spravit náladu, přiběhl Joník. Už ode dveří hlásil, že jde na tu párty, protože má strašnou chuť na sýrový dort. A spiklenecky na mě mrkl.

Svou úlohu sehrál naprosto skvěle. Připojil se i ke zpěvu „Hodně štěstí, zdraví“ a společně se mnou a Vojtou zatleskal myšce, když sfoukla imaginární plamínek svíčky na dortu. Pak o kousek tý sýrový dobroty taky poprosil, pomlaskával a tvářil se, že nic lepšího doteď nejedl. A Vojtíšek byl nadmíru spokojený.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Můžu se vás dotknout přes plot?.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.