Pohlednice z Brém

Erik Dominik Novák

LES LESU

Polesný pěšinku ohlídá,

sté ať, co nemáš, již žádný nesbírá

Máš nespočet plodin ve své zahrádce,

tak což v lese jest, nech zvěři, či veverce

té, která hladová je tolik dní,

že pro ni roste šiška poslední

I borůvky trhej jen šetrně,

nechť nejsi opojen, jak po víně

Les lesu, a les srnkám přísluší,

má duši, ta duše kéž potěší

Skácíš-li strom, však vsaď semínko stý,

pak i Ty v duši budeš bohatý

POHLEDNICE Z BRÉM

Sté vlasy dáš si vpravo od čela,

a pěšinka v temeni, Ti vrásky nedělá

Snad poté zapůsobíš svým vstřícným pohledem

na vyvolenou, jež přijíždí vlakem z Brém

A jakmile nastane ten vytoužený čas,

Ty políbíš, a vzhlédneš k nebi z jejích krás

Pak společně půjdete chytit poslední autobus,

když k chatě zaslíbené, byl by to štreky kus

A jak je vyvolená tou cestou znavená,

samotná uléhá, a Ty posléze ještě v tmách

sám sedíš u stolu, ke svým rtům vkládáš píšťalu

Ukolébavku hraješ, byť jediný tón nezní v jejích uších,

a nezpůsobí shon

Leč dávno věříš, že snění domnělé

to vstřícně ovlivní, a ráno,

až vstane z postele

poví Ti o flétně, co skrápí její dech –

Čímž vztah je postaven

v samotných základech

Až příště obměkčíš svou múzu, a vyjdeš ven,

věř, že ve Tvé schránce pár slov je,

a pohlednice z Brém –

/podzim 2004/

MÚZY

Pokud Ti múzy budou přát,

pokud na housle budeš hrát

Pokud prsty Tě nezklamou,

napůl máš cestu vyhranou

Mladičký dřel jsi tolik dní,

odříkals první, poslední

Vzorem Tvým Sebastian Bach

předurčil náklon u Tvých vah

Váhy se možná překlopí,

dál sbíráš růží do klopy

Vždy toužils jen, a pouze hrát,

a publikum tak dál bude Tě brát

ŠEDOU TVÁŘ PROROKA

Až šedí lidé povstanou,

a po nich záhony zůstanou,

zjistíš, že šedé nemusíš se bát,

sic v písni vzpílals ji tolikrát

Kdo šedou právem Boha má,

více, než myslíš, jej zajímá

Cítit zná, a též dává cit,

stejně, což z Tebe cítil dřív

Nezavrhuj na oltáři

dle barvy pleti, faráři

A je-li bližní podmračen,

nemá, z čehož být usvědčen

I jabloň šedá může kvíst,

chce žít, a chce mít vnitřní klid

Kdo nepadne Ti do oka,

věř, i on může mít, byť šedou tvář proroka

SNÍDANI TVOU

Ptám se Tě: „Přijdeš?,“ říkáš: „Snad…“

Před Tebou nechci utíkat

Tys dal mi tolik krásných chvil

I můj chtíč cit Ti nadělil

Ptám se Tě: „Půjdeš schůdky výš…?“

Tam království mé uvidíš

V tom království já lože mám,

a Tobě spoře otvírám

Ze slovníku je tabu „Snad…“

Není, co studem ukrývat

Vyslovils: „Jsem rád, že Tě mám,“

já snídani Tvou dnes nachystám

SEBE SÁM

Čtyři pence, a jeden telefon

Rozmýšlej, komu ozve se jeho tón

A kdo zpětně Ti zavolá,

když delší čas jsi dohola

Na nohách pouhé holínky,

na těle snad jen trenýrky

Pomáhals, dals vše, cos měl dát,

druhý však s mírou nechtěl brát

Přítel ozval se v sluchátku,

osud Tvůj visí na drátku

Tak příště, co dáš, více važ,

když vlastně jen sám sebe máš

TVŮJ MAJESTÁT

Jaký je Tvůj majestát

A jakou píseň budeš hrát

Ve stylu folk, či country snad

Pečlivě snaž se vybírat

Zazní-li tak falešný tón,

že v samém srdci pukne zvon,

hledá se nový hudebník,

kterému říci můžeš: „Dík“

Pak oblíben Tvůj majestát,

v čistý part dítě vychovat

Ještě jen, zavěs nový zvon,

nechť probouzí v nás čistý tón

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Pohlednice z Brém.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.