Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Nicole Pathé

Buďte v práci spokojenější

Přeloženo z německého originálu knihy Nicole Pathé Vom Mitarbeiter zum Mitgestalter: Wie Sie sich mit Klarheit und Courage in unserer Arbeitswelt behaupten, vydaného nakladatelstvím GABAL Verlag GmbH, Offenbach am Main, Germany, 2019.
Copyright © 2019 GABAL Verlag GmbH, Offenbach
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s. U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 7717. publikaci

Překlad Magdaléna Pomikálková
Odpovědný redaktor Mgr. Dagmar Pilařová
Sazba a grafická úprava Robert Prokopec
Návrh a zpracování obálky Ondřej Mikulecký
Počet stran 176
První vydání, Praha 2020
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2020

ISBN 978-80-271-1818-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-1817-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-1383-5 (print)

O autorce

Nicole Pathéová působí už více než dvacet let jako poradkyně, školitelka, koučka a přednášející na volné noze. Se svou firmou pingcom a svým týmem se specializuje na osobní a firemní rozvoj a profesionální podporu dosud poskytla více než 1500 týmům, 10 000 zaměstnancům a 3000 manažerům. K jejím zákazníkům patří středně velké firmy z nejrůznějších odvětví i firmy z oblasti finančních služeb. Na podzim roku 2017 vyšla její úspěšná kniha Feigling oder Führungskraft? – Wie Sie mit Klarheit und Courage Menschen gewinnen (Zbabělec, nebo manažer? – Jak pomocí jasného přístupu a kuráže získat lidi).

Od roku 1988 je Nicole Pathéová sama manažerkou. Od roku 1990 do roku 1994 vedla úsek rozvoje a školení managementu v Citibank v Düsseldorfu. Je vystudovaná bankovní ekonomka a absolvovala četná další školení. Několik let se věnovala kvalifikačním kurzům v oblasti transakční analýzy a získala potvrzení o transakční praktické kompetenci ve firemním sektoru (DGTA). Kromě toho absolvovala licenční kurzy pro metody Reiss-Motivation-Profile, LUXXprofile, TMS, MBTI a NLP. Jako poradkyně, školitelka a koučka tak žije tím, co předává zaměstnancům a manažerům – osobní rozvoj nikdy nekončí a je na každém, aby jej podporoval a využíval. Radí firmám v otázkách aktuálního rozvoje personálu a s využíváním moderních nástrojů, na jejichž základě lze osazenstvo firmy cíleně kvalifikovat. Cílem přitom je profesionalizovat chování zaměstnanců a manažerů tak, aby odpovídalo jejich vlastní osobnosti a současně splňovalo požadavky našeho pracovního světa.

Firmy oceňují jasný a kurážný přístup Nicole Pathéové. Pojmenovává věci pravým jménem, je upřímná a mluví bez obalu, aniž by přitom ztrácela lidskost. Dokáže propojit odborné a emocionální kompetence a nadchnout lidi ve firmách, aby se stali spolutvůrci svého úspěchu. Její krédo zní: Jen ten, kdo rozumí tomu, co se děje, může skutečně něčím pohnout.

www.pingcom.de

Předmluva:
Přestaňte věštit z křišťálové koule

Máte tušení, jak bude vaše práce vypadat za pět let? Pokud ano, pak vám blahopřeji, protože máte větší jasno než většina ostatních lidí. Pokud ne, jste v té nejlepší společnosti. Když si uvědomíme, jak důležitá je budoucnost práce pro každého z nás, jsou naše vědomosti v tomto směru až děsivě malé, nemyslíte? To nás však neodradí od toho, abychom o tom alespoň přemítali. Přemýšlíme o digitalizaci, robotech, umělé inteligenci a spoustě dalších věcí, se kterými jsme si nikdy dřív lámat hlavu nemuseli.

Budeme-li upřímní, je pro nás pracovní svět budoucnosti především nejasný. A na nejasnost my lidé reagujeme nejistotou, mimo jiné i nejistotou v komunikaci. Diskuse o tom, jaké to v budoucnu s prací bude, nám nejen že nepomáhá, ale naopak dále rozdmýchává plamen nejasnosti. Jedni říkají, že až 50 procent všech pracovních míst zmizí kvůli digitalizaci. Jiní tvrdí, že co se práce a pracovních míst týče, je digitalizace nejsilnějším motorem. Řada digitálních expertů má za to, že nás na mnoha rozhraních jednoduše nahradí algoritmy, personalisté naopak prohlašují, že technika se přizpůsobí lidem. Ten, kdo se teď nepřeškolí, bude na trhu práce brzy přespočetný, hrozí mnozí kariérní poradci. Zatím to budeme prostě dělat jako doteď, řekne vám nadřízený.

Kdo do toho vlastně vidí? Potřebujeme mít jasno, ale přesně to v této debatě nejvíc chybí.

Mám tedy radost z této knihy. Nejen proto, že mnoho nejasností o pracovním světě budoucnosti věcně rozptyluje, ale také proto, že Nicole Pathéová se nebojí říci věci na rovinu. Jasný přístup a kuráž jsou podle ní základní přístupy důležité pro pracovní svět budoucnosti – a jasně a kurážně také napsala tuto knihu.

Nicole Pathéová se trefuje do toho, co chceme všichni vědět: Jak se změní styl naší práce? Zasahuje mě charakter VUCA světa, a pokud ano, v jakých oblastech? Jak to bude s mým pracovním místem zítra? A co mohu udělat proto, abych se nestal obětí VUCA světa, ale mohl svou pracovní pozici v budoucnu spoluutvářet s vidinou sebeurčení?

Jasno o své vlastní budoucnosti může mít jen ten, kdo ví, co od své práce očekává. To je pro mě jedno z nejtěžších, ale také nejradostnějších poselství této knihy. Úspěch v práci vypadá pro každého jinak a jeho definice bude v budoucnu ještě individuálnější.

Zde leží paralela mezi jasným pojetím vlastní práce a jasnou komunikací. Jen ten, kdo ví, co je pro něj důležité a jaká poselství chce vysílat, dokáže komunikovat jasnými slovy. A jen ten, kdo ví, za jakým voláním kráčí a čeho chce dosáhnout, může podle sebe a pro sebe interpretovat a využívat možnosti pracovního světa – digitalizaci, VUCA charakter a všechny další trendy a novinky.

Velmi oceňuji, že o komunikaci se v této knize opakovaně mluví jako o hlavním měřítku. Čtenáři tak jeho vlastní myšlenky, výroky, soudy a klíčová slova o pracovním světě pomohou posoudit, kde na své cestě k budoucí práci stojí a jakým směrem se má vydat. Svá vlastní slova je třeba brát vážně a autorka nám tu ukazuje, jak můžeme využívat účinky signálů lidské komunikace v každodenním životě. Způsob, jakým mluvíme, totiž hodně vypovídá o tom, kdo jsme a jak budeme jednat.

To, že jasný přístup je žádaný nejen na osobní, ale i na firemní úrovni, je další myšlenka, pod kterou se ochotně podepíšu. Zaměstnanci se nějakým způsobem orientují podle příkladu, kterým komunikuje jejich vedení. Jasný přístup ve firmě, píše Nicole Pathéová, zahrnuje jisté „má dáti – dal“ zaměstnanců i manažerů. To je impulz, jehož význam je nedocenitelný. Informace, které máme k dispozici, jsou základem pro naše rozhodnutí. Mezilidské vztahy jsou jedním z největších faktorů vlivu naší spokojenosti a výkonnosti, ne-li vůbec tím největším. Tyto vztahy mají dokonce přímý vliv na naše zdraví. Obojí, informace i vztahy, stojí a padá s jasnou komunikací.

Vše, v co v pracovním světě budoucnosti doufáme, spočívá na základech jasného přístupu. A vše, čeho se bojíme, je následkem nejasnosti.

Osm principů pro větší jasnost a kuráž, které nám Nicole Pathéová pro pracovní svět budoucnosti dává do ruky, se točí kolem sebeurčení. Ten, kdo je ovládne, nemusí mít starost, že by se stal obětí VUCA světa. Naopak, sám bude kormidelníkem své lodi. „Nazývejte věci pravými jmény!“ zní jeden z principů. A to se mi na tomto programu profesní budoucnosti ve znamení jasného přístupu a kuráže líbí nejvíce – totiž že k němu naprosto explicitně patří komunikace všeobecně a odvaha k jasné komunikaci zvláště.

Každý z nás v práci svým osobitým způsobem hledá naplnění. Svou spokojenost řídíme velkou měrou prostřednictvím komunikace. Kdo s tímto tvrzením souhlasí, bude z hlavní myšlenky této knihy nadšený a s pomocí autorky a svého sebeurčení si dokáže vytyčit svou vlastní cestu i přesto, že pracovní svět budoucnosti provází mnoho nejasností.

Tato kniha je počáteční jiskrou k tomu, aby debata o budoucnosti naší práce nabrala konstruktivní podobu: jasný přístup namísto věštění z křišťálové koule.

Šťastnou cestu!

Váš

René Borbonus

Úvod:
Jasný přístup a kuráž – kompas pro váš úspěch

Ale ne, už zase pondělí!

Co vám běží hlavou, když slyšíte slova jako „změna“, „VUCA svět“ a „digitalizace“? U mnoha lidí tyto pojmy vzbuzují neklid, pro mnohé jsou dokonce zdrojem obav. Vyvolávají pocit, že jsme vystaveni napospas pracovnímu světu, který jednotlivec téměř neovlivní. Jen málo lidí dnes může vykonávat svou práci stejně jako před deseti lety.

Procesy a způsob práce se změnily, jsou rychlejší a složitější. Pracovní vytížení jednotlivých zaměstnanců stále narůstá. Na sociálních sítích létají vtipné průpovídky a doporučení proti šedivým pondělním ránům nebo naopak pozitivní tipy na to, jak se v pondělí namotivovat do pracovního procesu. Vypadá to, že dnes se už nikdo netěší na to, až půjde po volném víkendu v pondělí zase do práce.

Jak se v takových rámcových podmínkách chovat a co dělat, aby nám práce zůstala zdrojem spokojenosti? Jsem přesvědčena o tom, že náš pracovní svět nabízí mnoho šancí a že každý zaměstnanec, nezávisle na své pozici a funkci, má na utváření své práce velký vliv. Předpokladem je, aby se aktivně zabýval svou vlastní osobou a situací a aby si stál za svými zájmy. Pro úspěšné naplnění tohoto předpokladu je třeba dvou základních věcí: jasnosti a kuráže.

Klíčové faktory úspěšných zaměstnanců

Jasnost a kuráž hrály velkou roli v kterékoli době a v jakémkoli pracovním prostředí. Zároveň jsem přesvědčena o tom, že obě tyto schopnosti ještě nikdy nebyly tak důležité jako dnes. Kuráž nelze chápat jako synonymum odvahy, protože kuráž vyžaduje ještě o trošičku silnější charakter než odvaha – vyjadřuje vnitřní proces, postoj, který vede člověka k tomu, že zůstává věrný sám sobě. Nejde totiž o nějakou zkoušku odvahy nebo často o jednorázový počin, kdy musíme překonat svůj strach. Jde o trvalé vnitřní nastavení.

Ale podívejme se nejprve blíže na náš aktuální pracovní svět, pro který se v poslední době používá akronym „VUCA“. VUCA (z anglického Volatility = proměnlivost, Uncertainty = nejistota, Complexity = komplexnost, Ambiguity = nejednoznačnost) vyžaduje připravenost akceptovat náš pracovní svět takový, jaký je, a rozvinout odpovídající schopnosti a dovednosti. Ten, komu se to podaří, odhalí šance, které VUCA svět nabízí, a nebude jej vnímat jako ohrožení.

Předpokladem pro identifikaci šancí a jejich uchopení je, že je mi jasné, co chci, a mám kuráž se o to zasadit.

Komu však chybí jasnost a kuráž, vidí v každé změně ohrožení a staví se do pozice oběti svého pracovního prostředí. Zaměstnanci s postojem oběti prohrávají při každé restrukturalizaci, blokují zavádění změn a stávají se pomyslným balonem, kterým si pinkají jejich kolegové a nadřízení. Pocit, že jsem vydán napospas požadavkům a změnám, se nehodí do pracovního světa, který vyžaduje sebevědomí a flexibilitu.

Od zaměstnance ke spolutvůrci a top zaměstnanci

Zaměstnanci jsou dnes více než kdy předtím spolutvůrci a spolumyslitelé. Sami sebe chápou jako důležitou součást firmy, ve které pracují. Tyto spolutvůrce ráda označuji termínem „top zaměstnanci“. Přitom nevolám po zavedení nové značky nebo známky kvality, ale propaguji sebepochopení, s nímž zaměstnanci přiměřeně přistupují k požadavkům našeho pracovního světa. Zaměstnanci se nestávají top tím, že někdo přijde a udělí jim příslušné ocenění. Jde spíše o jejich vnitřní postoj a z něj plynoucí chování, o to, že přebírají odpovědnost za svůj osobní úspěch a za svůj podíl na úspěchu firmy, pro kterou pracují. Osobní úspěch se přitom řídí individuálními představami každého jednotlivce. Pro někoho úspěch znamená zastávat vedoucí pozici, pro jiného zvládnout úkol jako odborný pracovník na částečný úvazek. Pro třetího je úspěch krýt šéfovi záda a sám se přitom nehrnout do první linie. Vytvoření představy toho, co kdo chápe jako úspěch, je tedy důležitou součástí ujasnění celé situace.

Top zaměstnanec má kromě toho vyhraněné vědomí o sobě samém a současně chápe, co se ve firmě děje. Obě tyto úrovně jasné představy využívá k tomu, aby do firmy vnášel svůj pohled na věc a své myšlenky, nezávisle na své funkci a roli v systému. Kde však získat tuto jasnou představu a odkud brát odvahu? Dobrou zprávou je, že získat jasno o sobě samém a svém profesním prostředí může každý, jen musí chtít. Ještě lepší zprávou pak je, že čím větší jasno člověk o sobě samém a svém profesním prostředí má, tím větší je jeho přání a připravenost si za tím vším stát. To znamená, že investice do jasné představy je zároveň investicí do kuráže.

Osm principů pro jasnější přístup a větší kuráž

Každý zaměstnanec, který chce investovat do většího osobního úspěchu a vnitřní spokojenosti, by se měl řídit osmi principy pro jasný přístup a kuráž:

1.Nechoďte kolem horké kaše!

2.Získejte odpovědi!

3.Dělejte si, co chcete!

4.Najděte své místo!

5.Klidně buďte neloajální!

6.Zůstaňte věrní sami sobě!

7.Upřímnost a otevřenost vnímejte jako silné stránky!

8.Ptejte se sami sebe!

Zjistíte, že jejich realizace je mnohem jednodušší, než si myslíte. Tak jako tolikrát v životě jde i tady o to, udělat první krok a začít. Tato knížka vám s tím může pomoci. Usnadní vám rozvoj od zaměstnance k top zaměstnanci a posílí vás v tomto sebepochopení. Pomocí sebereflexe na začátku nejprve zjistíte, jaký typ zaměstnance vlastně jste – spíše „tichá voda“, „stádový typ“, nebo „spolutvůrce“? Naučíte se používat jasný pohled a kuráž jako kompas pro svou profesní spokojenost a úspěch, vycházet se zbabělými nadřízenými a kolegy, poskytovat jasnou zpětnou vazbu, správně dávkovat kritiku a otevřenost a – bude-li nutno – ve správnou chvíli zatáhnout za záchrannou brzdu. Dostanete do ruky metody a nástroje, díky nimž se můžete stát top zaměstnancem v novém pracovním světě, spolutvůrcem, který chápe, co se ve firmě nebo v týmu děje.

Hluboké proniknutí do sebe sama i do firmy, v níž pracujete, je zajímavý a obohacující úkol. Kromě osmi principů pro jasný přístup a kuráž vám pomohou praktické modely, které vysvětlí, proč se určité věci projevují tak a ne jinak. Získáte znalosti o lidech a typických procesech ve firmě a mnoho věcí tak snáze pochopíte. Jak fungují změnové procesy a proč je odpor ke změně často tak velký? Proč je práce v týmu někdy tak neuvěřitelně těžká? Čím to, že spolupráce s některými šéfy a kolegy jde tak dobře a s jinými vůbec nefunguje? Jak lze řešit konflikty v co nejranějším stadiu? To jsou jen některé otázky, které si lidé ve firmách kladou. Tato knížka přináší odpovědi.

Vyzbrojte se na cestu pracovním světem!

Vyzbrojte se tedy na cestu pracovním světem a vydejte se za úspěchem tak, že poznáte a pochopíte sami sebe. Kdo jasně pozná, kým je, co chce, jaký potenciál se v něm skrývá, a ještě navíc má kuráž stát si za svým, má ty nejlepší předpoklady, aby se stal top zaměstnancem.

Přeji vám tolik jasnosti a kuráže, abyste si mohli plni přesvědčení říci, že jste to především vy sami, kdo je odpovědný za svou profesní spokojenost a úspěch, a abyste se mohli těšit na pondělí!

Ještě jedno malé upozornění s ohledem na snadné čtení této knížky – abych vám jej zjednodušila, používám převážně gramatické tvary jednoho rodu. Myslím tím však vždy všechna pohlaví.

Mnoho inspirace a radosti při čtení vám přeje

Nicole Pathéová

Top nebo trop – tyto typy zaměstnanců ovlivňují nový pracovní svět

Nový pracovní svět skrývá bezpočet možností a šancí k pozitivnímu spoluutváření vlastní práce. Prostor pro toto utváření má samozřejmě své meze, ideální pracovní místo neexistuje a i v té nejlepší práci se čas od času najde příčina pro nespokojenost. Ale dokud převládají fáze spokojenosti a pracovní doba slouží jako zdroj energie, má práce v našem životě význam, který jí náleží. Tento význam nevzniká sám od sebe, je spíše výsledkem našich myšlenek, pocitů a chování.

Sebereflexe: Jste zbabělec, nebo top zaměstnanec?

Na co pomyslíte, milé čtenářky a milí čtenáři, když slyšíte pojmy jako „nový pracovní svět“, „digitalizace“, „transformace“ a „disrupce“? Vyvolávají ve vás tato slova spíše starosti, možná dokonce obavu, nebo probouzejí vědomí o šancích, které se vám otevírají? Ten, kdo éru „nové práce“ uchopí jako šanci nabízející tvůrčí prostor, nebude sám sebe chápat jako oběť, ale jako spolutvůrce své pracovní doby. Základní otázky tohoto utváření znějí: „Jak chci žít?“ „Jak uspořádám svou práci tak, abych mohl vést spokojený život?“ Zaobírání se těmito otázkami neodvratně vede k vnitřnímu rozboru, ujasňování a hledání odpovědí. Tento proces je typickou stránkou spoluutváření našeho pracovního světa.

Top zaměstnanci utvářejí sami sebe i své okolí

Lidi, kterým je jasné, že se mohou, nebo dokonce musí těmito otázkami zabývat, označuji jako top zaměstnance. Nestěžují si na vývoj naší doby ani se necítí jako oběti našeho pracovního světa. Kdo to dělá, chová se jako zbabělec, jenž jen v obavách vyčkává, jaké místo mu v tomto pracovním světě bude přiděleno. Výsledkem je pak většinou hluboká nespokojenost, protože jeho vlastní představy jsou sice nejasné, ale docela určitě jiné.

Top zaměstnanec, nebo zbabělec? Jaký postoj vyjadřujete? Popisy následujících typů vám poskytnou příležitost k sebereflexi.

Na rozdíl od testu zde nejde o to, uspět nebo neuspět. Jde o zjištění vašeho vnitřního postoje, s nímž procházíte pracovním světem a tím také významnou částí svého života. Čím více popisů se na vás hodí, tím vyšší je pravděpodobnost, že daný typ odpovídá vašemu aktuálnímu myšlení a jednání. Důležité slovo v předchozí větě je „aktuální“, protože vaše myšlení i jednání se proměňují.

Vy sami určujete, zda a jak chcete změnit svůj pohled na věc. Nikdo jiný.

Zbabělec

Následují typické myšlenky člověka zbabělce, který vidí sám sebe jako oběť našeho pracovního světa.

Typické výroky zbabělce

•Co se má stát, to se stane. Nedá se nic dělat.

•V dnešní době musí být člověk rád, že vůbec má práci.

•V anketě pro zaměstnance vždycky uvádím, že jsem velmi spokojený, i když to vůbec není pravda. Nemusím se pak aspoň zabývat žádnými dalšími protivnými dotazy.

•V anonymních anketách pro zaměstnance můžu konečně naplno vyjádřit svoji kritiku. Nikdo totiž neví, že jsem to byl já.

•To, jestli tady řeknu svůj názor nebo ne, stejně nikoho nezajímá.

•Všechno bude ještě horší, než to je dnes.

•Ty věčné změny rozhodnutí jsou akorát výsledkem toho, že ti nahoře nemají o věcech ani ponětí.

•V dnešním profesním světě je nejlepší držet pusu a nechat věci prostě přejít.

•Jinde to také není lepší, takže se nikam nehlásím.

•To, co ti nahoře nařídí, je nutné udělat. Žádné diskuse nepomohou.

•Když vyjádřím svůj názor, spíš si uškodím.

•Jednoho dne nebude mít práci nikdo z nás, protože nás nahradí roboti.

•Mých mladších kolegů je mi jenom líto, protože všeobecná profesní situace je neperspektivní.

•Dobrá pracovní místa dnes už neexistují.

•Často počítám hodiny do doby, kdy už budu mít konečně padla.

Typický zbabělec: Všechno je špatně

Pokud někdo taková slova pronáší jen ojediněle a zřídka, neznamená to hned, že se cítí jako oběť pracovního světa a jako zbabělec se bojí zasadit o změnu své situace. Rozhodující je četnost a celkové množství takových výroků. Pro zbabělce je základním a typickým znakem, že se cítí být vydán napospas pracovnímu světu. Jeho pohled je negativní, ať už se jedná o současnost, nebo budoucnost. Všechno je špatně a také to tak zůstane.

Lidé, kteří na svoji profesní situaci pohlížejí těmito brýlemi, jsou v práci samozřejmě hluboce nespokojeni. Mnozí svou nespokojenost i vyjadřují, ale na špatném místě. Obracejí se na kolegy, kteří však nejsou vzhledem ke své pozici ve firmě tím pravým místem pro kritiku. Pokud se například někdo rozčiluje, že mnoho kolegů využívá možnosti home office, a závidí jim to, nezmění na své situaci nic tím, že si na to bude neustále stěžovat u jiných kolegů. Správnou adresou by v tomto případě byl nadřízený, ale ten se o přání nespokojeného zaměstnance často vůbec nedozví.

Zaměstnanec „tichá voda“

A tím jsme u podkategorie druhu „zbabělec“ ve firmě: u zaměstnanců, kteří se nechovají jako top zaměstnanci, ale jako trop zaměstnanci, totiž takových, kteří si na něco stěžují a kritizují, ale nepřímo a po straně. Označuji je jako „tiché vody“. Mezi zbabělci tvoří zvláštní skupinu, protože se vědomě obracejí na osoby, které na příčinách jejich nespokojenosti nemohou nic změnit. Věčné stěžování si ubírá nějaký čas z pracovní doby, kazí všeobecnou náladu a atmosféru a celkově škodí.

Typická „tichá voda“: vždycky pěkně stranou

Zaměstnanec „tichá voda“ investuje spoustu energie do svých aktivit „po straně“: v myšlenkách se zaobírá domnělými nesprávnostmi, téměř všechen kontext posuzuje jako negativní, problémy považuje za neřešitelné a jeho frustrace narůstá. Pro své rozhovory si také vyhledává partnery, u nichž si může svou zlobu vybít, nejlépe spolutrpitele nebo osoby, které stojí stranou a na špatnou situaci mají malý nebo žádný vliv. Zatímco si ulehčuje svými řečmi, přesně ví, že jeho chování nemá smysl a změnu nepřinese – ale je mu to jedno. Jde mu jen o to, aby svou vlastní špatnou náladu přenesl na všechny ostatní. Škoda, že tuto energii nenapře raději tam, kde je nějaká perspektiva řešení. Takovými místy a příležitostmi mohou být upřímné odpovědi v rámci anket mezi zaměstnanci, vyjadřování vlastních názorů na mítincích nebo osobní rozhovory s nadřízenými a těmi, kdo dělají rozhodnutí.

Stádový typ

Stádové typy se nerady angažují

Skupina stádových typů také patří k druhu „zbabělec“. Na rozdíl od „tiché vody“ si tento typ zaměstnance nechává kritiku zcela pro sebe. Nikdo pořádně neví, co se stádovému typu honí hlavou, co si myslí o své práci a o důsledcích změnových procesů. Když se ho zeptáme, dostaneme buď přikrášlenou, nebo nicneříkající odpověď, ze které se nedá zjistit opravdový názor. Vypadá to asi takhle: Na otázku „Slyšel jsem, že v účtárně dali výpověď čtyři lidé. Jak stíháte práci jen v osmi?“ odpoví stádový typ vágně: „Prostě to holt nějak jde dál.“ Ani přikrášlená odpověď nevnese do věci jasno: „Nálada u nás v účtárně je pořád stejně dobrá a na množství práce se pokles pracovních míst taky neprojevil.“ Aha!

Top zaměstnanec

Naštěstí existují také zaměstnanci, kteří jsou top, protože zjistili, jaký vliv mohou mít na svou vlastní spokojenost, svůj osobní úspěch a tím i na úspěch firmy. Pro top zaměstnance jsou typické následující výroky:

Typické výroky top zaměstnance

•Kritiku vyjadřuji i bez dotázání.

•Mluvím s ostatními, ne o nich.

•Pomlouvání je mi proti srsti.

•Pokud mi důležité věci v práci vadí, pokusím se je změnit.

•Akceptuji, že náš pracovní svět je VUCA (proměnlivý, nejistý, složitý a nejednoznačný).

•Dobrý výkon je pro mě důležitý.

•Náš pracovní svět nabízí mnoho možností.

•Starám se o to, abych dovednosti, které jsou pro moji práci důležité, udržoval na aktuální úrovni.

•Žádná práce není dokonalá, ale v té své jsem úplně spokojený.

•Když mi práce už nebude vůbec vyhovovat, najdu si jinou.

•Vím, co potřebuji, abych byl v práci spokojený.

•Když mám nápady na optimalizaci pracovních postupů, přicházím se zlepšovacími návrhy.

•Chápu sám sebe jako spolutvůrce úspěchu svého zaměstnavatele.

•Chodím rád do práce.

•Konflikty na pracovišti řeším a nevyhýbám se jim.

Vidíte rozdíly mezi top zaměstnancem a zbabělcem? Poznají se už ve volbě slov. Zbabělci často používají slova jako „člověk“ nebo „všichni“, aby se mohli skrýt za všeobecnost a anonymitu. Odpovědnost za svou vlastní situaci a nespokojenost připisují jiným. Ostatním přepouštějí moc, sami sebe vmanévrují do pasivního kouta a tam se diví, že se cítí bezmocně.

Úspěšní, šťastní a spokojení lidé přebírají za svůj život plnou odpovědnost. Vědí, že rozhodnutí, která jsou v konečném důsledku relevantní, dělají oni sami a že jsou to oni, kdo přehazuje výhybku na kolej spokojenosti.

Co chcete teď dělat vy?

Pokud z vašeho kritického sebeposouzení vyplynulo, že už jste top zaměstnancem, pak vám gratuluji! V tom případě jde jen o to, abyste tento postoj trvale upevňovali.

Pokud výsledek vaší sebereflexe vykazuje jednoznačnou tendenci ke zbabělosti, je načase udělat vědomé rozhodnutí, že se stanete top zaměstnancem. V první řadě při tom jde o čistě egoistickou motivaci. Primárním záměrem top zaměstnance je, aby byl on sám spokojený. Následuje to, aby byl vnímán jako spolutvůrce úspěchu firmy. To je vedlejší efekt, kterého top zaměstnanec svým chováním docílí, ne jeho hlavní motivace. Rozhodnutí stát se top zaměstnancem je prvním důležitým krokem na cestě, která vyžaduje jasný přístup a kuráž – jasný přístup je kompas a kuráž motor, který dodává sílu k realizaci.

Jak se jednotlivé typy zaměstnanců projevují při každodenní práci, popisuje následující situace, kterou se několik měsíců trápilo pět zaměstnanců.

Příklad: Takto se chovají jednotlivé typy zaměstnanců v praxi

„Jsem zvědavý na tu novou,“ řekl pan P. jednoho pátečního odpoledne, když se loučil před víkendem se svými kolegy. „My taky!“ zaznělo z ostatních kanceláří. Všichni čtyři zaměstnanci jedné pobočky personální agentury byli opravdu zvědaví na novou kolegyni, která měla nastoupit v pondělí.

Dobré bylo, že byla z branže, takže se určitě rychle zapracuje. A tak to také bylo. Paní C. se ve svém novém profesním prostředí rychle zorientovala a její zkušenost byla hmatatelná. Znala aktuální problémy trhu práce, kdy nedostatek odborných sil a rychle se měnící požadavky často znesnadňují včasné obsazování volných pracovních míst u zákazníků. „Člověk musí mít vybudovanou dobrou síť jak mezi uchazeči, tak mezi firmami,“ opakovala při debatách s kolegy. „Na to se u mého předchozího zaměstnavatele kladl velký důraz. Nejméně tři čtvrtiny ze své týdenní pracovní doby jsem strávila přímo ve firmách nebo na akcích s potenciálními uchazeči. Nějaké akce nabízí třeba Spolková agentura práce.“

Chování tichých vod

„Hm,“ mysleli si kolegové v týmu. „To u nás nejde, protože každý personální disponent musí kromě obchodní činnosti dělat i spoustu administrativní práce, například zaznamenávání údajů nových zákazníků nebo sestavování profilů uchazečů. To přece nejde stihnout, kdyby měl trávit 80 procent pracovní doby mimo kancelář.“ To si mysleli, ale neřekli to. Slova nové kolegyně následovaly činy, a tak paní C. skutečně trávila čtyři z pěti pracovních dnů mimo kancelář. „Ta si snad dělá legraci!“ ulevil si pan P. „Kdybychom to dělali všichni, nikdo by na pobočce nezbyl.“ „A navíc si myslím, že svou kancelářskou práci moc nezvládá. Podívej se na její stůl. Válí se tam spousta papírů, profily uchazečů, které nejsou založené do systému, a spousta ručně psaných poznámek, které přečte jenom ona,“ doplnila paní T. „Nechápu, že to šéf nevidí. Měl by jí přece jasně říct, že v naší firmě musí personální disponent dělat obojí – získávat obchody v terénu i vyřizovat kancelářskou agendu. Vybírat si a dělat jen jedno, to nefunguje,“ dodala. „Jak to má šéf taky vědět? Je přece kvůli tomu mimořádnému projektu pořád na centrále. Zjistí to, až když ten projekt skončí a on bude zase pravidelně tady. Jinak by paní C. už dávno srovnal,“ odpověděl pan P. V tomto okamžiku vešla do kuchyňky paní C., aby si dala kávu z automatu. Rozhovor mezi panem P. a paní T. náhle utichl. „Neruším?“ chtěla vědět paní C., kterou náhlé ticho zarazilo. „Ne, vůbec ne. Mluvili jsme o tom, že náš šéf je hodně pryč a o spoustě věcí vůbec neví.“ „Ano,“ odpověděla paní C., zatímco automat plnil její šálek kávou. „Taky jsem si říkala, že jsem ho od té doby, co tu pracuji, skoro neviděla.“

Aniž víme, jak tento příběh bude pokračovat, je jasné, že tato cesta není dobrá. Účastníci jsou lapeni do svých myšlenek a hodnocení situace. Jsou orientovaní na problém, nikoli na řešení. Pan P. je zjevně s chováním své nové kolegyně nespokojený a totéž platí pro paní T. Oba mluví o chování paní C., aniž by ji do rozhovoru zahrnuli. Tomu se říká drbání, mluvení za něčími zády, pomlouvání – a je to zbabělost, mluvit o problémech za zády člověka, který je (jak se autor pomluvy domnívá) vyvolává. Pokud se kolegové dívají na chování paní C. kriticky, je třeba to adresovat přímo paní C., nikoli kolegům, kteří nejsou za toto kritizované chování odpovědní. Čemu pomůže, když pan P. řekne své kolegyni, že „ta nová“ se chová divně? A komu pomůže, když paní T. věc ještě vyšroubuje a zdůrazní, že šéf nic neví, protože není v kanceláři? Nikomu. Naopak: Dva kolegové si ulevili, dali průchod své zlosti nebo frustraci, aniž by umožnili jakoukoli změnu situace. Nikdo se o tom nic nedozví – ani o zlosti, ani o frustraci, ani o problému a už vůbec ne o řešení. Po rozhovoru je situace stejná jako před ním, dnešek je stejný jako včerejšek, nic se nezměnilo.

Toto chování je typické pro „tiché vody“: nezávazná slova, nulový účinek.

Jak pohodlné, jak nezodpovědné, jak zbabělé!

Stádové typy přihlížejí a nic nedělají

Podívejme se, jak to bylo na pobočce dále. „Ale vaše kolegyně mi řekla, že pro nás máte svářeče!“ zazněl v telefonu zvýšený hlas zákazníka. Paní E. neznala ani firmu volajícího, ani jeho samotného. Nevěděla ani o žádném svářeči v portfoliu uchazečů. Díky svým zkušenostem a dovednostem však situaci zvládla profesionálně. „Pokud vám paní C. řekla, že pro vás máme svářeče, je to opravdu tak. Ještě dnes objasním, jak to, že k vám ještě nedorazily příslušné podklady.“ Paní E. byla vynervovaná. Nebylo to poprvé, co jí volal zákazník a mluvil o něčem, co asi bylo dohodnuto s paní C., ale k paní E. se to vůbec nedostalo. „Co vlastně tahle nová kolegyně celý den dělá? Je pořád pryč a neustále volají lidé, kteří tvrdí, že jim něco přislíbila a pak to nedodržela. A já nevím o ničem, žádné informace od ní nedostávám. Já jsem jenom ta z telefonní ústředny. Je to děsné!“ Paní E. poznamenala ve špatné náladě na lísteček: „Volal pan X z firmy Z kvůli svářeči. Zavolejte mu zpátky.“ Tento lísteček položila paní C. na stůl. „Až zase bude na pobočce, tak ho tady najde.“ A s touto myšlenkou celý problém vypustila. Kdy paní C. zákazníkovi zavolá, to paní E. nezajímalo. Jakého dojmu dosáhla u zákazníka ona sama, protože neměla odpovědi na jeho otázky, to jí bylo jedno. Nebezpečí pro pobočku a její zaměstnance neviděla. Jak ho také měla vidět, když se nerozhlížela?

Nedívat se na realitu a nepřipisovat jí adekvátní hodnotu – to je pro stádové typy typické. Snášejí to, co přijde, zavírají oči před tím, co by mohlo přijít, a cítí se bezmocní, když přijde něco, co nečekají.

„Co se má stát, to se stane, a je jedno, co dělám,“ zní motto stádových typů.

Chování top zaměstnance

„Takhle to nejde!“ pomyslela si paní H., rovněž zaměstnankyně pobočky. „Paní C. je ve zkušební době, a jestli bude takhle pokračovat, ohrozí nejen své pracovní místo, ale také pověst firmy.“ Spolupráce v týmu stále více trpěla, protože se všichni zlobili, že paní C. dělá svou práci jinak, než to její úloha personální disponentky vyžadovala. Ale nikdo nepovažoval za nutné jí to konečně říci. Situace vypadala takto: Paní C. se soustředila na práci u zákazníků a uchazečů a zanedbávala administrativní činnosti v kanceláři. To kolegy z různých důvodů zlobilo. Někteří pociťovali narušení navyklého toku práce, jiní jí záviděli, protože by sami rádi pracovali tak, jako to dělala paní C., a další vypadali, že jim je jedno, jak pobočka zajistí svůj výkon a úspěch. „Je to šílené,“ pomyslela si paní H. „Když si nedokážeme vyjasnit, jak tuhle situaci řešit, prohrajeme všichni.“ Chytré zjištění top zaměstnankyně. Nejhorší případ by nastal, kdyby paní C. přišla o práci, protože přesně vzato nedodržovala náplň své práce podle popisu. To by byla škoda, protože byla skutečně velmi zkušená a kompetentní. Vyplatila by se minimálně diskuse o tom, zda by její způsob organizace obchodů nemohl být modelem pro celou pobočku – paní C. přece jen dokázala úspěšněji než její kolegové zaujmout pro spolupráci jak uchazeče, tak zákazníky. Poslední rozhodující krok pro uzavření obchodu se však často nezdařil. Bylo to možná proto, že administrativní činnosti nikdo nedotáhl do konce, a situace tak nevedla ke skutečnému zprostředkování uchazeče. „Co dělat?“ zněla otázka, kterou si nyní kladla paní H. Důležitá a základní otázka, kterou si top zaměstnanci kladou. Zbabělci na ni často vůbec nepřijdou. Představa, že by měli něco dělat a vyvinout nějaký vliv, nepatří do jejich přání a myšlenek.

Paní H. na situaci reagovala příkladně, protože si vyjasnila problém a hledala řešení. Byla si vědoma toho, že úspěch pobočky závisí na příspěvku každého jednotlivce, a bylo jí naprosto jasné, že tento úspěch dlouhodobě zajistí i její vlastní pracovní pozici. Kromě toho neměla ani trochu chuť pracovat v tak napjaté atmosféře. Pan P. a paní T., kteří využívali každou příležitost k pomlouvání, měli neustále špatnou náladu. Paní C. byla čím dál frustrovanější z toho, že nemá úspěch a že s kolegy nevychází moc dobře.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Buďte v práci spokojenější.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.