Moderní

židovské anekdoty

Ondřej Šebesta

Moderní

židovské

anekdoty

Nakladatelství Epocha

Copyright © Ondřej Šebesta, 2008, 2021

Illustrations © Pavel Šebesta, 2008, 2021

Cover © S využitím ilustrace Pavla Šebesty

Josef Kroupa, 2008, 2021

Czech Edition © Nakladatelství Epocha, Praha 2008, 2021

ISBN 978-80-7557-982-9 (print)

ISBN 978-80-7557-990-4 (ePub)

ISBN 978-80-7557-991-1 (mobi)

ISBN 978-80-7557-992-8 (pdf)

Za pomoc při přípravě tohoto výběru autor děkuje

Jiříkovi, Klárce a Arnoštovi.

Motto

Kdysi přišel za Karlem Poláčkem jeden mladý muž a nadšeně pravil, že mu nese úplně nový židovský vtip. Slavný sběratel anekdot odložil noviny a vyzval ho, ať tedy spustí.

„Jdou takhle tři Židé lesem…“ začal mladík.

Slavný spisovatel jej přerušil: „Nikdy tři – vždycky dva a nikdy ne lesem – vždycky v kavárně!“

Většina ostatních knížek židovských anekdot vychází ze sbírky Karla Poláčka, a je tudíž svázána především s jeho dobou. Jen zřídka se v těchto knížkách objevují anekdoty z doby poválečné – ať už z období reálného socialismu u nás, anebo z bojišť židovsko-arabských válek.

Tato knížka má být odpovědí na to, zda si židovské anekdoty mohou zachovat své kouzlo, aniž by se odehrávaly v Haliči na přelomu 19. a 20. století nebo za první republiky v Maiselově ulici. Zda můžeme někdy opustit klasické onikání a zda se místo hebrejských slovíček mohou objevit i silnější výrazy. Zkrátka, zda židovské anekdoty přežily rok 2000.

Ali, jsi to ty?

Zuří šestidenní válka. Proti sobě jsou v zákopech izraelští a arabští vojáci. Občas někdo z izraelské strany vykřikne: „Ali!“ Na arabské straně se zvedne ze zákopů několik hlav, které Izraelci snadno postřílejí.

Sejde se arabský generální štáb, protože s tím se musí něco udělat. Dlouho se radí a výsledkem několikahodinového jednání je geniální řešení. Jeden z Arabů má vykřiknout: „Mojše!“

A jak řekli, tak i udělali. Pověřený Arab zavolá: „Mojše!“ Nikdo v protilehlém zákopu se nezvedne, ozve se však: „Jsi to ty, Ali?“

Aspirin

Doktor Weinstein, jeden z nejbohatších lékařů v Tel Avivu, pořádá velkolepou oslavu svých padesátých narozenin. V zahradě hraje hudba, stoly se prohýbají pod vybranými lahůdkami a hosté ve večerních toaletách korzují domem. Když je zábava v nejlepším, přiběhne za doktorem jeden z číšníků a hlásí, že se ucpal záchod a neodtéká. Manželka se hrozí skandálu a doktor Weinstein přemýšlí, co honem dělat. Vzpomene si na Moritze, toho instalatéra. Telefon dlouho zvoní, než se ospalý instalatér ohlásí.

„Musíte okamžitě přijít, máme tady takovou nemilou záležitost a je tady spousta významných hostů!“ prosí Weinstein.

„Koukněte se, kolik je hodin! Už spím a brzo ráno vstávám do práce!“

Zoufalý Weinstein hraje na city: „A kdo přišel před měsícem k vám o půl třetí ráno, když onemocněl váš syn?“ Tak Moritze nakonec umluví a za dvacet minut je instalatér na místě. Chvíli kouká na plnou mísu a pokyvuje hlavou. Nakonec sáhne do kabely, vytáhne prášek a podává ho doktoru Weinsteinovi se slovy: „Tady máte aspirin, a pokud to nepřejde, přijďte zítra ráno ke mně do ordinace!“

Blůzička

Manželé Kohnovi večeří v restauraci. Je to slavnostní chvíle, protože právě dnes jsou spolu celých třicet let.

Sáře ukápne polévka na nažehlenou halenku. Podívá se na manžela a řekne: „Podívej, vypadám jako prase.“

A Kohn na to odpoví: „No a navíc sis ještě pokecala tu krásnou novou halenku!“

Delikatesy

Jde Kohn po Národní třídě a ve výloze lahůdkářství vidí nádhernou šunku. Několikrát za sebou výklad mine a zase se vrátí, až nakonec vejde dovnitř.

„Dejte mi 30 deka té ryby, co máte ve výkladu.“

„Ale pane Kohn, to je přeci vepřová šunka!“

„Já se jich neptal, jak se ta ryba jmenuje,“ odpoví vztekle Kohn.

Busta Lenina

Utíká takhle Roubíček ze Sovětského svazu a na hranicích mu celník najde v kufru bustu Lenina.

Ptá se Roubíčka: „Co to je?“

„To se ale ptáte špatně,“ povídá Roubíček. „Měl byste se spíš zeptat, kdo to je. – To je Lenin! Zachránce proletariátu celého světa, zakladatel mé milované vlasti, Sovětského svazu, génius, který naplnil Marxovy myšlenky…“

„Dobře, můžete jít,“ říká celník.

Na izraelské hranici celníci u Roubíčka v kufru znovu najdou Leninovu bustu a ptají se ho: „Co to je?“

„To se ptáte špatně,“ povídá Roubíček. „Měli byste se spíš zeptat, kdo to je. – To je Lenin! Ten šílenec, co přivedl polovinu světa do chudoby, největší zločinec dvacátého století, nastrčená figurka, která aby pomohla Němčourům…“

„Dobře, můžete jít,“ přeruší ho celníci.

Roubíček přijede ke svým příbuzným, a když si vybaluje věci, jeho synovec si všimne Leninovy busty a ptá se: „Strýčku, kdo to je?“

„Ale to se ptáš špatně, synovče, měl by ses spíš zeptat, co to je. – To je pět kilo zlata!“

Impotent

Pan Loewenstein přišel k lékaři s mužským problémem: „Lékařská věda přece dělá takové pokroky, neříkaj, že mi nemohou pomoci.“

„Předepíšu jim mateří kašičku, jednu lžičku ráno a jednu večer. To je zázračná věc, kterou nás obdařily naše včely.“

Potkají se po měsíci a lékař se ptá na výsledek.

„Pane doktore, už v něm bzučí, ale zatím nepíchá.“

Ausgerechnet

Potkali se dva na ulici. Roubíček se ptá: „Copak, jsou plajte, že jsou tak smutnej?“

„Plajte bych nebyl, ale můj syn přišel a oznámil mi, že už nechce bejt Žid a že se nechá pokřtít,“ odpověděl Kohn.

„To je komický, že to říkaj ausgerechnet mně, mně se stalo úplně to samé.“

Dohodli se, že půjdou za rabínem, jedině ten jim může pomoci.

Rabín vyslechl jejich naříkání a povídá:

„To je komický, že to říkaj ausgerechnet mně. Můj syn taky, přijel na prázdniny z Tel Avivu a už ve dveřích mi říká: ‚Papá, mám dvě špatné zprávy. Zaprvé už nebudu študovat na rabína a zadruhé se nechám pokřtít.‘“

„Joj!“ Hlesli Roubíček s Khonem. „Co pak udělali?“

„Co bych dělal, šel jsem do templu a prosil Hospodina o radu.“

„A co jim na to řekl?“ Visejí mu na rtech.

„Že to je komický, že to říkám ausgerechnet Jemu.“

Kaviár

Rosenthal je hostem na svatbě ve velmi bohatém domě. Jako první chod je podáván kaviár.

„Doufám, že další chody budou lepší,“ nakloní se Rosenthal ke svému sousedovi, „protože ta marmeláda chutnala po sledích!“

Nesesmilníš

Mojžíš se po dlouhém vyjednávání o Božích přikázáních vrací dolů s hory Sinaj, kde ho očekávají jeho věrní – napjatí, jak dopadl.

„Mám dvě zprávy – jednu dobrou a jednu špatnou. Kterou chcete slyšet dřív?“

„Tu dobrou,“ odpoví dav.

„Podařilo se mi přikázání usmlouvat z dvaceti na deset!“

Dav obdivně zahučí.

„A teď tu špatnou.“

„Nesesmilníš zůstalo!“

Boeing 747

Letadlo se vznese do vzduchu. Kapitán je Žid a první důstojník je Číňan. Letí spolu poprvé. Zpočátku je ticho, ale asi po půl hodině poznamená kapitán: „Nemám rád Číňany.“

První důstojník se diví: „Proč Číňany?“

„Protože jste vybombardovali Pearl Harbor.“

„Ale to je omyl! Pearl Harbor přece nebombardovali Číňané, ale Japonci!“

„Číňani, Japonci, to je jedna pakáž!“ odpoví kapitán.

Po půl hodině prohodí první důstojník: „Nemám rád Židy.“

Kapitán se diví: „Proč Židy?“

„Protože jste potopili Titanic.“

„Ale to je omyl, Titanic přece potopila kra (v angličtině Iceberg), a ne Židi!“

„Iceberg, Goldberg, Spielberg, to je jedna pakáž!“ odpoví první důstojník.

Kšefty

Rabín jde po ulici a najednou strne. Baumgartner má o šabatu otevřeno, a na krámě má dokonce ceduli: Dnes kalhoty za 50 %!

Vejde dovnitř a dává mu co proto: „To se nestyděj mít o šabatu otevřeno, a ještě dělat kšefty!“

„Tomu říkaj, rebe, kšefty – prodávat za polovic?“

CIA

Roubíček je spícím agentem CIA. Jednoho dne si ho zavolají na velitelství, dají mu falešný pas a letenku do Říma. V Římě si má na letišti koupit noviny Corriere della Sera a v nich najde falešný pas a letenku do Alexandrie. V baru na letišti si má poručit nahlas colu. Dáma vedle něj upustí kabelku. V té kabelce je další falešný pas a letenka do Tokia. V Tokiu se má ubytovat v hotelu Sakura a tam třetí den najít pod ručníkem další falešný pas a letenku do Tel Avivu. Tam musí dojet taxíkem na hlavní nádraží, zamíchat se do davu a procházet se tři hodiny. Až si bude úplně jistý, že ho nemohl nikdo, ale nikdo sledovat, má se dostavit do Mosesgasse 13 a vyhledat jistého pana Finkelsteina. Tomu předat tajný kód: „Fialky vadnou a opadávají.“ Tam jeho úkol končí, může se vrátit zpět domů ke své milující rodině, kde na něj bude čekat také šek na 10 000 dolarů.

Roubíček udělal vše podle instrukcí centrály. Odletěl do Říma a koupil si noviny, v Alexandrii si objednal colu, v Tokiu bydlel tři dny v hotelu Sakura, odletěl do Tel Avivu, zamíchal se na hlavním nádraží do davu a tři hodiny se procházel. Když se ujistil, že není sledován, dostavil se do Mosesgasse 13.

Tam však zjistil, že v každém z devíti podlaží bydlí dva Finkelsteinové.

Roubíček byl velmi zručný tajný agent, a proto začal v přízemí. Zazvonil a vykoukl šedovlasý pán.

„Vy jste pan Finkelstein?“

„Ano.“

Roubíček se opatrně rozhlédne a zašeptá: „Fialky vadnou a opadávají.“

„Já jim nerozumím.“

„Jen, že fialky vadnou a opadávají,“ hlasitým šepotem opakuje již nervózní Roubíček.

Pan Finkelstein se hluboce zamyslí. Nakonec s rozjasněnou tváří zvolá:

„Jo, voni myslej Arnolda Finkelsteina, co dělá pro CIA, tak to musej až nahoru a doprava.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Moderní židovské anekdoty-2.vyd..
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.