Zvířecí škola

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Jana Nováková
Zvířecí škola

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Copyright © Jana Nováková, 2020

Ilustrace © Žaneta Bitnerová, 2020

ISBN tištěné verze 978-80-7650-183-6

ISBN e-knihy 978-80-7650-186-7 (1. zveřejnění, 2020) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-7650-184-3 (1. zveřejnění, 2020) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7650-185-0 (1. zveřejnění, 2020) (mobi)

Tuto knížku věnuji berounským prvňáčkům
a z celého srdce děkuji městu Beroun,
že umožnilo její vydání
a pomohlo mi tak ke splnění mého snu.

Poděkování

Zvláštní poděkování patří Stelle Heleně Gemrich, Jardovi Vogeltanzovi a Miloškovi Vašákovi. Děkuju vám, že jste zvířecím žákům věřili dávno předtím, než spatřili světlo světa, a doufám, že vás nezklamou.

Na tom, že Zvířecí škola zamíří do knihovniček předškoláků a školáků, má ale podíl i řada dalších lidí, kteří knížce dali důvěru a podpořili ji ještě v době, kdy nebyla vydaná. Doufám, že se mi některým z nich podaří na následujících řádcích poděkovat jmenovitě, určitě se ale nedostane na všechny. Věřte tedy, že si vážím naprosto všech forem podpory a důvěry, kterou jste mně a svérázným zvířecím hrdinům dali!

Mé velké poděkování patří vzdělávacímu centru Království sov v Králíkách, jmenovitě manželům Podolským, kteří mě podporovali od samotného zrodu projektu a věnovali i originální odměny do crowdfundingového předprodeje. Dále pak šnečí Farmě Nahošovice a panu Vlastimilu Čevelovi, Šnečí farmě Vlkoš a panu Jiřímu Szotkowskému i Farmě Mokřiny a paní Iloně Šofrové. Všichni tři mě rovněž podporovali od samotného počátku, aniž měli jistotu, že se z nápadu skutečně zrodí hotová kniha, a patří jim můj velký dík za to, že pomohli na svět smysluplnému projektu.

Další velké díky míří do Městské knihovny Beroun, zejména za paní Lucií Anýžovou, do Rodinného centra Slunečnice v Berouně k paní Ladě Gürtlerové, do berounského Spirit Centra za paní Alenou Vejříkovou, za lektorkou cvičení s batolátky v berounském Edenu Lucií Špačkovou-Krasanovskou a do berounského Rambajs Café Parku k panu Michalu Bajajovi. Všichni podporovali Zvířecí školu dávno před jejím vznikem; jsem hrdá na to, že u nás v Berouně máme tak fantastické lidi.

Obrovské díky patří Šárce Štočkové, mé kamarádce, spolužačce, kolegyni, sousedce i skvělé copywriterce v jedné osobě. Konzultovala jsem s ní vše možné i nemožné ohledně crowdfundingové kampaně i mnohé další věci spojené s propagací. Díky, Šárko, za trpělivost, velkou pomoc i podporu!

Také bych ráda poděkovala PR agentuře Addicts, konkrétně Michalu Večeřovi a Lence Hájkové, kteří nezištně věřili zvířecím hrdinům a pomohli „dostat“ Zvířecí školu do médií, i když ještě neexistovala. Můj dík patří i Blogu Zrzky a paní Janě Chlupové, blogu S vášní pro jídlo a paní Kaye Kounové Roubíčkové i blogu Máma v kuchyni a paní Barboře Charvátové. Všechny tyto dámy se pro knížku nadchly dávno před jejím vznikem a já jsem jim moc vděčná za podporu.

Můj dík patří také mé spolužačce a spisovatelce Katce Etrychové, která se mnou sdílela zkušenosti z vlastní úspěšné crowdfundingové kampaně. Za podporu děkuji i lékařce Kateřině Cajthamlové a spisovateli Martinu Selnerovi.

Poděkovat chci také skvělé ilustrátorce Žanetě Bitnerové, jejíž nádherné obrázky vdechly zvířecím hrdinům život.

A konečně velké díky patří mé rodině. Děkuju především své mamince Daně Šulcové, která si se mnou už v předškolkovém věku hrála na školu pro plyšáky, a tím mi vlastně vnukla nápad na napsání knihy, kde zvířátka budou archetypy lidských dětí. Můj dík patří i mému manželu Františkovi a synu Hubertovi za to, že mě po večerech a nocích nechali psát a byli mými prvními čtenáři, kritiky i podporovateli.

Na závěr mi dovolte poděkovat celé řadě mých kamarádů, přátel a známých, kteří mě podporovali při psaní i během náročné crowdfundingové kampaně. Je jich tolik, že je nemožné je tu uvést všechny, ale i díky nim se zvířecí hrdinové dostanou do dětských knihovniček. Každému z nich patří můj velký dík za podporu při plnění mého snu, moc si jí vážím!

Mám nesmírnou radost, že Zvířecí škola mohla vyjít. Věřím, že ji budete mít i vy, až knížku budete číst. A pokud vám kromě zábavy poskytne i poučení, že být jiný neznamená být horší nebo lepší, ale jedinečný, bude to skvělé. I kdyby díky této knize přibyl jediný žák či žákyně, kteří školu či jiný dětský kolektiv „nemuseli“, ale teď se tam začnou těšit, bude to pro mě největší odměna.

Děkuju vám všem!

Jana Nováková

První kapitola

Jak to všechno začalo. Nejchytřejší sova na světě. Seznam žáků

Vzdělané sově Moudravce Přechytralé zazvonil budík přesně v sedm hodin. Protřela si svá modrá moudrá kukadla, uhladila křidélka a učesala peříčka. Nebyla to obyčejná sova, která v noci bdí a ve dne spí. Byla to pohádková sova z rodu Chytráků z Bystronic. Ti v noci spali a ve dne, za světla, si skoro pořád četli. Chtěli totiž být nejmoudřejší na světě.

Stejně jako všichni její předci i sova Moudravka přes den ležela, či spíše seděla v chytrých knihách. Každý den se snažila přečíst alespoň dvě.

Bydlela na Sovím hrádku ve vesnici Kozí Bobkovice. Vlastně to nebyl ani tak hrad, jako spíš krásná velká zahrada, na které rostlo mnoho barevných květin, keřů i stromů. Jeden z nich byl zvlášť obrovský a košatý a právě na něm Moudravka četla i spala. Přečetla již tisíce knih, věděla, jaký oceán je na zemi nejhlubší, jaká hora je nejvyšší i jaké zvíře je nejrychlejší. Nač ale je být chytrý, ba i nejchytřejší, když nemáte nikoho, s kým byste mohli vědomosti sdílet, komu je předat? Tak uvažovala i sova Moudravka. A jednoho dne práskla do stolu, v jejím případě do stromu, na kterém právě seděla.

„Když mohou do školy chodit lidé, proč by nemohla i zvířata?“ zamyslela se. „Jsem chytrá, mohla bych je učit. Tady v okolí je mnoho žáků, kteří by se potřebovali umět alespoň podepsat nebo si spočítat, kolik je dva a dva,“ přemýšlela dál Moudravka.

Jako první se jí vybavila slepička Kvokalka Kdákavá. Když měla svým pěti kuřátkům rozdělit deset kusů zrní, bývala naprosto bezradná.

„Vida, už mám první žákyni,“ zaradovala se sova.

Protože jí při pomyšlení na slepičí potravu vyhládlo, uvařila si čaj z dubového listí, k němu přikusovala ježčí sušenky a začala sestavovat seznam dalších žáků. Ke Kvokalce přibyl Rádojedlík Růžový, prasátko starosty Kozích Bobkovic Huberta Spravedlivého.

„Rádojedlík je pěkně vypasený, sotva chodí, takže tělocvik pro něj pravděpodobně zrovna snadný nebude. A ten nepořádek v Prasečím domečku, jejda,“ usmála se pod vousy sova. „Zato hlasový projev, třeba přednes básniček, by mu mohl jít náramně.“

Spokojené chrochtání, které se z Prasečího domečku pravidelně ozývalo hlavně po jídle, bývalo totiž slyšet na celou vesnici.

Jako třetího chtěla Moudravka oslovit psa místní paní doktorky, jezevčíka Dlouhonosana Podlouhlého. Byl to velký raubíř a zlobivec a sama ho v lásce zrovna neměla. Na druhou stranu ale věděla, že mezi zvířátky v Kozích Bobkovicích je hodně oblíbený.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zvířecí škola.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.