Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Adam Blažej
PharmDr. Katarína Kostolanská

FLOW VE SPORTU
O budování pozitivní motivace ve sportu i v životě

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7689. publikaci

Recenzovali
PhDr. Marian Jelínek, Ph.D.
Doc. PhDr. Taťjana Búgelová, CSc.

Odpovědný redaktor Mgr. Ivan Truhlička
Obálka a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 112
První vydání, Praha 2020
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2020
© Masarykova univerzita, Adam Blažej, Katarína Kostolanská, 2020
Cover Photo © Depositphotos/bonninturina

ISBN 978-80-271-1678-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-1677-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-1392-7 (print)

1PROLOG

Úroveň spokojenosti se životem významně ovlivňuje naše schopnost filtrovat a interpretovat každodenní situace a skutečnosti. Je totiž téměř nemožné mít kontrolu nad vším, co se nám stane. Lidé však mají ve svých rukou nespočet možností, jak na tyto situace zareagovat.

Z celé řady studií vyplývá, že lidé i s velmi špatným materiálním zázemím jsou se svým životem mnohem víc spokojeni než ti, kteří mají peněz dostatek.

Obě skutečnosti naznačují, že člověk musí najít ve svém životě především smysl. Teprve pak bude schopen (motivován naplňováním tohoto smyslu) lépe reagovat na situace, jež se mu dějí, stejně jako nebude mít potřebu unikat k externím zdrojům spokojenosti v podobě drahých aut, alkoholu či „koupených“ přátel.

Smyslem života může být pro člověka prakticky cokoliv. Některá náboženství a sekty této skutečnosti i zneužívají a snaží se vtisknout lidem svůj „správný“ smysl žití. Ani to však nemusí být překážkou pro naplněný život, pokud se lidé s tímto smyslem identifikují.

Nalezení smyslu nejen v životě jako takovém, ale i v každodenních činnostech, je významným determinantem pro zažívání stavu flow[1]. Autorem tohoto konceptu je americký psycholog maďarského původu Mihaly Csikszentmihalyi (1975), nicméně své kořeny měl tento pojem již u Abrahama Maslowa – dalšího amerického psychologa, který jej ovšem nazýval tzv. vrcholným zážitkem. Laické veřejnosti je pak možná znám spíše pod souslovím „přítomný okamžik“.

Csikszentmihalyi byl na počátku svého bádání fascinován umělci, kteří se do své činnosti dokázali ponořit tak, že dokonce zapomínali jíst či pít. Později prohloubil studium flow i do oblasti sportu nebo práce. A i v těchto oblastech objevil velmi podobné tendence.

Bez ohledu na to, jak tento termín nazveme, je zřejmé, že je velmi žádaným jevem, který je zodpovědný jak za spokojenost v životě, tak i za překonávání vlastních limitů. Pokud tedy člověk (nyní již ve vztahu ke sportu) vidí v jeho praktikování hlubší smysl, je velmi pravděpodobné, že se v něm bude chtít na základě vnitřního naplnění soustavně zlepšovat. Neustále bude vyhledávat stav, při kterém bude cítit absolutní spokojenost a při němž bude podněcován k podávání co nejlepších výsledků nikoliv externími motivy (peníze, sláva), ale tzv. vnitřním účelem. Stav flow je totiž velmi často spojován s uspokojováním potřeb, čímž v případě sportu rozumíme uspokojování přirozené potřeby pohybu.

V oblasti sportu se stavem flow kromě Csikszentmihalyiho[2], který společně se Susan Jacksonovou napsal knihu Flow in sports: the keys to optimal experience, významně zabýval také Robert Eklund z Floridské státní univerzity (Florida State University) v USA. Ten rovněž spolupracoval s již zmíněnou psycholožkou při objevování nových poznatků o stavu flow v oblasti sportu [1, 2]. Dílčími studiemi se nicméně zabývala celá řada dalších sportovních psychologů. V českém prostředí se flow věnovali Zdenka Macková (2003) či František Man a Jiří Mareš (2005), kteří se zabývali například vztahem mezi tímto stavem a výkonovou motivací. Na velkém množství studií se podílela také Iva Stuchlíková [3, 4], jejímž zájmem byla ve vztahu ke zkoumanému jevu především oblast pedagogiky a motivace studentů.

Primárním cílem této knihy je přiblížit stav flow sportovní veřejnosti tak, aby byl co nejlépe pochopen. To se jeví jako důležité hned z několika důvodů. Mnozí trenéři totiž svým jednáním a tvorbou tréninkových jednotek nepřispívají k dosahováním stavu flow u svých svěřenců. Spíše naopak. Nesprávným slovním působením a nevhodnou reakcí na činy vlastních dětí jsou na vině častokrát také rodiče, byť mají ty nejlepší úmysly. Obojí pak může mít za následek snížené uspokojení z pohybové aktivity a následně i sníženou vnitřní motivaci. Důsledkem toho může být vyšší úroveň „drop-outu“[3] i nenaplnění potenciálu sportovce v dané disciplíně.

Cílem lepšího pochopení vrcholného prožitku ve vztahu ke sportu však stále není dosahování co nejlepší výkonnosti (byť i tento fakt je významnou přidanou hodnotou [5]), nýbrž nabytí co nejvyšší úrovně spokojenosti se životem [6, 7]. A k tomu může nalezení smyslu života v pohybových aktivitách významně pomoci.

[1] Tento termín lze do češtiny přeložit jako tzv. plynutí, nicméně ve většině případů je nepřekládaný a užívá se jeho anglická forma.

[2] Byť se zajímal zejména o životní spokojenost a flow ve vztahu k práci.

[3] Termín pro zanechání (pohybové) aktivity, či ukončení participace v ní.

2CÍLE A METODOLOGICKÉ OKÉNKO

V první kapitole Historické okénko se čtenář ve zkratce seznámí s pojmem „flow“ a jeho vývojem. Tato kapitola kromě narativní analýzy vývoje stavu flow z pohledu vědy nastíní beletristickou formou i důvody, proč by mělo docházet k podrobnějšímu zkoumání a popisování tohoto stavu.

Následující kapitola Co to je flow? již slučuje vědecká fakta ve smyslu shrnutí tohoto pojmu ve vztahu ke sportu tak, aby jej čtenář co nejlépe pochopil. Mnohdy se totiž stává, že stav flow je laickou veřejností vnímán jako „přítomný okamžik“. Toto slovní spojení však nemá s vědou mnoho společného a lze je považovat pouze za součást mnohem širšího pojmu flow.

V kapitole Jak poznáme, že jsme ve flow? Aneb rysy a předpoklady vrcholného prožitku je místy i kriticky pohlíženo na předpoklady autora celého konceptu Mihaly Csikszentmihalyiho. Důkladnou analýzou jsou zkoumány jednotlivé předpoklady, které jsou na jejím základě doplněny o nové myšlenky. Výzkumem zjištěná fakta i nové přístupy a náhledy jsou pak syntetizovány, aby čtenář získal ucelený náhled na to, jak se lze dostat do flow.

Ve srovnání s dosavadním výskytem českých publikací pojednávajících o flow se jako pokroková a zároveň důležitá jeví analýza faktů z pole neurofyziologie a biochemie. Tyto poznatky ve spojení s možnými dopady na psychiku jedince významně posunují celý koncept kupředu. Touto problematikou se zabývají podkapitoly Biochemie flow a (Neuro)fyziologie flow spadající pod zastřešující kapitolu Flow z pohledu lékařských věd.

Výzkumy výhradně z oblasti sportu ve vztahu k flow se zaobírá kapitola Rozdíly a společné znaky profesionálního, rekreačního, individuálního a kolektivního sportu. Narativní analýzou jednotlivých výzkumů ve spojení s kvalitativním charakterem výpovědí slavných sportovců přináší zajímavé informace z této oblasti nejen pro odborného čtenáře, ale i pro laika. Zkoumá rozdíly mezi individuálními či kolektivními sporty ve vztahu ke zkoumanému pojmu i rozdíly mezi rekreačními a profesionálními sportovci.

Následuje kapitola Měření a diagnostikování stavu flow na poli pohybových aktivit. Ta se zabývá popisem dosud využitých metod při zkoumání stavu flow tak, aby mohly být (byť i v modifikovaných verzích) využity na poli sportu v českém prostředí. Stále totiž zůstává velký prostor pro potenciální výzkum, a to nikoliv pouze na půdě psychologie, ale také formou mezioborového bádání ve spojení s biochemií či neurofyziologií.

Kapitola Rozhovory o flow ve sportu je souborem polostrukturovaných rozhovorů s českými profesionálními sportovci o zkoumané problematice. Tyto rozhovory lze považovat za osvěžení vědeckých faktů, jež ocení především laický čtenář. V těchto výpovědích totiž vybraní sportovci především vzpomínají na své zkušenosti ve vztahu k vrcholnému prožitku. Rozhovory zahrnují sportovce napříč individuálními i kolektivními sporty a současně respektují zastoupení letních i zimních sportovních disciplín.

Poslední beletristicky psaná kapitola Buďme sami sebou! vychází z nejdůležitějších poznatků knihy. Na jejich základě nabádá trenéry, rodiče i další čtenáře k takovému chování, které jim umožní zažívat stav flow co nejčastěji a v co největší intenzitě, a to nejen na poli sportu.

3HISTORIE FLOW

Termín flow spadá do pozitivní psychologie, což je rychle se rozvíjející směr v současné světové psychologii zabývající se pozitivními emocemi a kladnými životními zážitky. Do první oblasti zařazujeme například radost, štěstí či lásku, přičemž kladným životním prožitkem může být chápán právě i stav flow.

Důvodem pro vznik a prohlubující se zájem o pozitivní psychologii bylo především dlouhodobé zkoumání negativních psychických stavů jako jsou úzkosti, strach, deprese, syndrom vyhoření či sociálně patologické jevy. Stále větším soustředěním na tuto oblast psychologie se však ubíral prostor pro studium pozitivních jevů.

Ovšem právě zacílení na to, co chceme, na úkor toho, co nechceme, je velmi často doporučovaným přístupem k myšlení a vnímání reality. Bylo tedy přinejmenším paradoxní, že samotná psychologie coby věda se tímto trendem neřídila.

Tyto tendence se dostávají do středu pozornosti až na přelomu tisíciletí a jsou s nimi spojována především dvě jména: již zmíněný Mihaly Csikszentmihalyi a dále Martin Seligman – kromě jiného autor knihy Opravdové štěstí. Ve svém společném díle Positive Psychology: An Introduction nabádají oba autoři ke změně směřování psychologie slovy: „Cílem je změnit zaměření psychologie z pouhého napravování toho špatného v životě na budování pozitivních kvalit.“

Popsat historický vývoj stavu flow lze nicméně velmi těžce. V první řadě je důležité si vymezit, zda mluvíme o psychologickém konceptu či o momentálním stavu člověka jako takovém. Pakliže hovoříme o psychofyziologickém aktuálním stavu, během něhož se člověk cítí dobře na základě vyplavení několika hormonů (dopamin, adrenalin atd.), tak ten je pochopitelně s největší pravděpodobnosti spojen s lidským druhem téměř od nepaměti.

Pakliže se ale chceme dopátrat prvních tendencí popisujících tento stav, můžeme patrně začít v antickém Řecku. Potřebu po „duševní kráse“ totiž spolu s tělesným ideálem vyjadřovala kalokagathia – tedy harmonie ducha a těla.

Potřeba být v „přítomném okamžiku“ se však vyvíjela odlišně v různých částech světa v závislosti na tamější kultuře. Je zřejmé, že východní náboženství (hinduismus, budhismus) rovněž pátraly po stavu plného uvědomění například meditacemi.

Na počátek 20. století se pak datují první snahy o navození obdobného stavu psychology. Tyto tendence reprezentují William James z Harvardské univerzity a jeho student Walter Bradford Cannon. Prvně jmenovaný kupříkladu dokumentoval způsoby, kterými může mozek s cílem zlepšení výkonu změnit stav vědomí [8].

Tyto snahy byly významně podpořeny kolem roku 1968, kdy humanisticky orientovaný americký psycholog Abraham Maslow definoval tzv. vrcholný zážitek [9]. Maslow proslul především hierarchií potřeb, nicméně je to právě uvedený stav, jehož navození je významně uspokojováním potřeb determinováno. V téže době se problematikou osobnosti a stavu flow zabýval také americký psycholog a psychoterapeut Carl Rogers [10].

Systematického studia stavu flow se však ujal až autor celého konceptu Mihaly Csikszentmihalyi v osmdesátých a devadesátých letech 20. století [11, 6]. Kromě snahy o co nejpřesnějšího definování flow stanovil také podmínky k jeho dosažení včetně vlastností, které ho provázejí. Tendence zabývat se tímto stavem vyplynuly na povrch zejména při sledování umělců, kteří při své činnosti zapomínali jíst a pít. Možná i z tohoto důvodu byly první studie provedeny v Itálii. Historické zdroje a dokumentace totiž naznačují, že i Michelangelo zřejmě tvořil při práci na výzdobě Sixtinské kaple ve Vatikánu ve stavu flow.

Postupem času počet studií popisujících stav flow rychle rostl a začal zasahovat do různých aspektů lidského bytí. Od sportu a umění, přes práci jako takovou, až po užívání internetu.

V novém tisíciletí se začaly objevovat také studie zkoumající flow z pohledu biochemie a (neuro)fyziologie, které celý koncept posunují z vědeckého hlediska významně kupředu. Bohužel, mnoho z nich pro obtížné uchopení tohoto konceptu z pohledu praxe nepřesáhlo hranice akademické půdy.

I z tohoto důvodu se možná stal v posledních letech velmi populární pojem „přítomný okamžik“. Ten zní laické veřejnosti mnohem lépe a netřeba jej svým způsobem jakkoliv opatřovat vědou. A právě to bývá často nedostatkem a omezením v užívání celého konceptu flow laiky. Ti, při snaze o navození „přítomného okamžiku“ s cílem být šťastný, zapomínají na samotný princip životní spokojenosti – tedy na to, že když ji jedinec vědomě vyhledává, šťastný být jednoduše nemůže. Jak řekl John Mill: „Zeptejte se sami sebe, zda jste šťastní a šťastní být přestanete.“ [6] Touha po pozitivním prožitku je totiž sama o sobě negativním zážitkem. Člověk si tím totiž v podstatě přiznává, že spokojený není. Výchozím nastavením (mindsetem) tohoto jedince je tedy nespokojenost a z dlouhodobého negativního vnímání reality jej mohou dostat pouze pozitivní zážitky. Po jejich uplynutí se však jedinec opět vrací do svého původního stavu, kterým je negativní vnímání reality.

Za slepou uličku při pochopení flow lze v posledních letech považovat i jeho interpretování mnohými mentálními kouči, již s vidinou zisku s tímto konceptem často pracují nesprávně. Příkladem může být třeba špatné stanovení cílů lidem, kteří mají mnohem vážnější psychické problémy. A nevhodné stanovením cílů je může vyslat směrem, jenž je v životě stavu flow nikdy nepřiblíží.

Na druhou stranu existuje i mnoho koučů, kteří člověku v tomto smyslu pomoci dokáží. Velmi uznávaným odborníkem v této oblasti je kupříkladu Marian Jelínek, jenž pracoval a pracuje s celou řadou elitních sportovců od Jaromíra Jágra až po tenistku Karolínu Plíškovou.

4CO TO JE FLOW?

Jedna ze základních filozofických otázek zní: „Jaký je smysl lidského života?“ Na tuto otázku má každé náboženství svou vlastní odpověď. Stejně jako na ni může mít svou vlastní odpověď kterýkoliv člověk na světě. Kdo si však na tuto otázku dokáže odpovědět a tímto nalezeným smyslem ovlivňuje své chování ve vztahu k životním hodnotám, potřebám a koneckonců i ke způsobu trávení času, ten velmi pravděpodobně vykazuje známky spokojeného života. A to bez ohledu na výši finančních prostředků na svém bankovním kontě, či na velikost moci, kterou disponuje. Je tomu tak s největší pravděpodobností z toho důvodu, že svému životu vtiskl smysl pro ono bytí [12].

Jedním z průvodních jevů života spojeného s určitým smyslem je kromě jiného i zažívání stavu flow, jinak také vrcholného zážitku. Autorem v pořadí druhého pojmu je americký psycholog Abraham Maslow, nejcitovanější psycholog 20. století. Proslul především svou dnes již tradiční pyramidou potřeb (tzv. Maslowova pyramida potřeb), nicméně pole jeho působnosti bylo mnohem širší. Protože štěstí člověka spočívá kromě jiného i v uspokojování jeho potřeb, ať už těch biologických či potřeby seberealizace, zasahovala jeho činnost právě i do satisfakce se životem. Tedy do stavu optimálního prožitku.

Podrobnějším zkoumáním tohoto fenoménu jej ale možná pro veřejnost pochopitelněji definoval Csikszentmihalyi, když tvrdil, že se jedná o stav vědomí, v němž se člověk zcela ponoří do toho, co dělá, přičemž všechny ostatní pocity či myšlenky zůstávají mimo. Člověk prožívá harmonii svého těla a duše a osoba má pocit, že se děje něco mimořádného [13].

Tento americký psycholog maďarského původu v podstatě celou svou vědeckou kariéru zasvětil zkoumání tohoto jevu ve vztahu ke spokojenosti se životem. A byť se podílel i na publikacích zaměřujících se na flow jen ve vztahu k práci či sportu, je evidentní, že tyto oblasti lidského bytí a konání mají významný dopad na spokojenost se životem jako takovým. Zejména pak proto, že v práci člověk tráví značnou část života, respektive proto, že pohyb je jednou z jeho základních potřeb.

Týž autor považuje stav flow za jakousi energii, která dodává životu na intenzitě a smysluplnosti. Tedy za stav, kdy nudu střídá radost a kdy dochází k vnitřnímu naplnění a uspokojení. Je však zřejmé, že oba uvedení autoři s největší pravděpodobností popisovali stejný jev, který je laickou veřejností mnohdy nazýván jako „přítomný okamžik“. Během něj je pozornost zaměřena na naplnění cíle (ten však nemusí být vědomě stanoven – viz podkapitola CÍLE – ANO, ČI NE?) a jedinec ztrácí ponětí o čase. (V případě, že daná aktivita ponětí o čase nevyžaduje. V opačném případě lze naopak předpokládat zbystření ve vztahu k času.)

Zdroj: wallpaperflare.com

Obr. 1: Potřeba účasti v sociálních interakcích je u člověka jednou z nejzákladnějších, přičemž je znatelná již od dětského věku. I proto se během jejího uspokojování velmi často dostává do flow.

Za nejčastější činnosti, během nichž se člověk dostává do flow, jsou považovány sex (lovemaking), sport (sport), stravování (eating) a účast na sociálních interakcích (socializing) [14]. Tyto činnosti totiž více než kterékoliv jiné korespondují s uspokojováním základních potřeb člověka. Ať už se jedná o rozmnožování, potřebu pohybu, potřebu uspokojování hladu či o nutnost být coby společenský tvor v kontaktu s jinými lidmi.

Csikszentmihalyi dále uvádí činnosti jako psaní, filozofování či malování. Právě na umělcích si jevu, během kterého se do své činnosti dokázali ponořit tak, že dokonce zapomínali jíst či pít, všiml úplně poprvé. Mnoho způsobů, jak se dostat do optimálního prožitku, nabízí dle jeho slov také práce. U ní však především v kapitalistickém systému dochází k nesprávnému pochopení ve vztahu k flow.

„Čím více práce připomíná hru a čím více je tato hra rozmanitá ve smyslu různosti výzev a cílů a okamžité zpětné vazby, tím spíš bude pro pracovníka příjemnější. Bez ohledu na jeho pracovní úroveň. Práce může být vždy příjemná. Bohužel dnešní obchodní model, v němž se klade důraz na produktivitu, dělá práci čím dál tím víc nudnější. Problémem je rovněž fakt, že pracovníci dané úkoly musí udělat. Což lze považovat za vnější tlak. I když se tedy z momentálního hlediska může práce jevit jako zábavná, je jen otázka času, než tato zábava bude degradována, neboť z pohledu pracovníka nesouvisí s jeho dlouhodobými cíli,“ vysvětlil autor celého konceptu [6].

„Hra je jeden z nejefektivnějších způsobů, jak si zjednodušit život. Přesně to jsme dělali jako děti, ale v dospělosti jsme si hrát zapomněli.“

Jako jistým vysvobozením z nenaplňující práce se může jevit tzv. Sawyerův efekt. Tento jev popisuje příběh hlavního hrdiny z knihy Marka Twaina Dobrodružství Toma Sawyera. V něm měl Tom natřít tetiččin plot, přičemž do této činnosti nebyl nikterak motivovaný. Kamarádi se mu dokonce začali posmívat. Tom ale dostal nápad. Udělal si z práce zábavu, načež posmívajícím se kamarádům vysvětlil, že natírat plot je velká legrace a za nic na světě by jim nedovolil se připojit. Nakonec svolil výměnou za jablko, přičemž celou práci udělali za něj. Řídil se tedy rčením, že práce je povinnost, hra je zábava [15]. Ve vztahu práce a flow je patrně podmínkou, aby měl pracovník možnost uplatnit svou kreativitu. Což mnoho pracovních míst pochopitelně nedovoluje.

Důležitosti hry si je vědom také autor metodických publikací v oblasti psychologie sportu Jiří Kirchner [16]. Ten se domnívá, že je to právě hra, která je spojená s něčím odlišným od každodenního života, s něčím, co člověka vytrhne s denní rutiny. Dodává, že byť má hra jasná pravidla, tak hranice výkonu jsou dány jedincovými dispozicemi. Pravidla tedy nejsou překážkou flow, paradoxně mohou vytvářet prostor pro užití kreativity.

Prakticky lze ale stav flow zažít v jakékoliv činnosti, v níž jedinec vidí nějaký smysl. Protože každý člověk je unikátní osobnost, může pravděpodobně existovat neomezený počet činností, v nichž se jedinec do flow dostane. Je ale evidentní, že čím blíže se přibližujeme uspokojování základních biologických potřeb, tím spíše se při dané aktivitě do stavu flow dostane větší počet lidí.

Nutnost vidět v dané aktivitě smysl (ať už nabytý uspokojením potřeby, charakterem hry či stanoveným cílem) podporuje také naše zkušenost z hodin psychologie koučování. Na přednáškách zaměřených právě na stav vrcholného prožitku jsou v rámci jednoho cvičení rozdány dva modifikované úryvky z knihy Flow [17], jejímž autorem je sám Csikszentmihalyi[4]. První z úryvků si mají účastníci přednášky pouze přečíst, přičemž ve druhém mají za úkol doplnit předem smazaná chybějící slova.

Článek 1. Náboženství a luxus používáme proto, abychom se schovali před necitelným světem beze smyslu.

Když se na své životy podíváme z dálky, připadají nám bezvýznamné. A když je prozkoumáme zblízka, zjistíme, že jsme nešťastní a nenaplnění. Abychom se s tím dokázali srovnat, hledáme často útěchu v náboženství nebo v externích odměnách, jako jsou bohatství či sláva. Ačkoliv tento přístup zdánlivě dává smysl, může nás také dovést k tomu, že upustíme od svého kritického myšlení.

Organizovaná náboženství jako je křesťanství či islám, nám poskytla pravidla, podle kterých bychom měli žít, a dala našim životům smysl. Nicméně realita naší ošemetné situace v rámci vesmíru ukázala, že principy náboženství se mýlí. Přesto mnoho lidí stále následuje náboženské ideologie, protože je pro ně pohodlnější myslet si, že život má smysl.

Mnoho říší a kultur vedlo své obyvatele k tomu, aby věřili, že jsou pány svého osudu – například římská říše na svém vrcholu, nebo Čína před mongolskou invazí. Ačkoliv tato víra lidi uklidňovala, ukázalo se, že je lichá, a všechny tyto civilizace zanikly.

A pokud se neschováváme za náboženstvím nebo politickou ideologií, abychom se vyhnuli tomu, že náš život postrádá smysl, snažíme se získat externí odměny jako jsou moc, sláva a bohatství. Ale tyto nás také nedokážou na dlouho uspokojit.

Není pochyb o tom, že žijeme v luxusní době a lidé z minulosti by nevěřili, jaké vymoženosti máme k dispozici. Ale to, že máme víc peněz a vlastníme více věcí, nás evidentně nečiní šťastnějšími. Jak ukázala jedna studie, životní spokojenost příliš nekoreluje s bohatstvím. A není třeba příliš dlouho hledat příklady – stačí si vzít počty bohatých pacientů, kteří pravidelně navštěvují psychiatry. Takže, abychom našemu životu vtiskli smysl, snažíme se měnit naše okolí, ať už demonstrací našeho bohatství, nebo honbou za pozicemi moci. Nicméně to vše nakonec selhává v udržení našeho štěstí.

Článek 2. Práce, kterou berete jako hru, která sama o sobě přináší vnitřní ocenění a využívá různých dovedností, přestane být „prací“.

Mnoho lidí je nespokojeno se svými denními rutinami a často za to mohou jejich zaměstnání. Co situaci činí ještě horší je, že ve svém volném čase odpočívají od práce tím ______ způsobem. Práce však může být rozvinuta v něco, co přináší výzvy, soustředí naši pozornost a snižuje naši úzkost.

Vezměme si například _______ obyvatele jedné malé vesnice v italských Alpách, kteří nerozlišovali mezi svou denní prací a volným časem. Každý den vstávali v pět hodin ráno, podojili krávy, převáželi balíky slámy mnoho kilometrů, starali se o sady nebo vařili pro své rodiny. Ale když byli tázáni, zda by na svých životech něco změnili, kdyby byli _____, odpověděli, že by neměnili nic.

Mnoho lidí vypovídalo, že se ve stavu flow nachází častěji, když pracují, než ve svém volném ____ a také popisovali vyšší důvěru ve svou kreativitu a soustředěnost. Jedním ze způsobů, jak se do stavu flow dostat, je stanovit si vlastní vnitřní odměny (tzn. takové, které nejsou motivovány penězi nebo vnější mocí), jako je například překonání dosavadního _____ nebo naučení se o své práci vše, co je možné.

Takže, abyste se dostali do stavu _____ , měli byste vyhledávat nové výzvy v práci a snažit se naučit co nejvíce o každé klíčové činnosti, která udržuje vaši společnost v chodu, namísto toho, abyste si jen „odpíchávali“ příchod a odchod.

Po splnění úkolu jsou studenti tázáni, který článek je více bavil, respektive, do kterého se při čtení více ponořili (nikoliv, s kterým více souhlasí). Valná většina vždy zvedne ruku pro ten druhý, přičemž si jsou vědomi i důvodu, proč se tak stalo. Tedy, že při práci s druhým článkem našli kromě samotného čtení smysl činnosti i v doplňování. Někteří vyzdvihli i prostor pro kreativitu v odpovědích.[5]

Z odborného hlediska je o flow nutné také vědět, že se nejedná o stav, v němž buď jsme, anebo nejsme. Nelze jej tedy chápat jako jakýsi spínač. Naopak se jedná o kontinuum, v němž se můžeme nacházet na jakékoliv jeho úrovni a jež nám ukazuje míru toho, jak moc jsme se do dané činnosti ponořili. Čím víc se nám to však podaří, tím spíše lze nejen ve sportu, ale také v jiných oblastech lidského bytí jako jsou psaní či malování, předpokládat zvýšenou úroveň výkonnosti [18].

I kvůli různému charakteru prováděných aktivit dostal termín flow celou řadu jiných názvů, řekněme synonym. Při každé studii zkoumající vrcholný prožitek však vyšlo najevo, že zkoumaní jedinci hovořili o totožném stavu. Jako synonymické termíny, které byly účastníky různých studií užity, lze uvést například: být v zóně (in the zone), být v bublině (in the bubble), plynutí (flowing), mít pod kontrolou (in the control), být extrémně naživu (super alive) či hrát na autopilota (on auto) [19].

Pozoruhodné je rovněž množství lidí[6], kteří si subjektivně myslí, že se do flow dostávají denně. To autor studie Csikszentmihalyi vyčíslil na 10%, přičemž dalších 77% uvedlo, že tento stav sice pociťují, ale pouze příležitostně. Zbylých třináct procent lidí se nechalo slyšet, že nic podobného tomuto stavu nezažilo [8]. To se zdá jako poměrně fascinující, když vezmeme v úvahu skutečnost, že nejčastějšími činnostmi, při nichž se jedinec do flow dostane, je uspokojování základních biologických potřeb.

Důležitým poznatkem je rovněž to, že se flow zdá být univerzálním jevem napříč kulturami. Rozdíly se v tomto smyslu objevují až v závislosti na charakteru aktivit, při kterých flow nastává [20]. To lze vysvětlit na příkladu kriketu. Ten je v Indii považován za národní sport a lze tedy předpokládat, že mnoho lidí vykonávajících tuto pohybovou aktivitu se při ní dostane do flow. V našem prostředí však veřejnost nezná ani pravidla této hry, a pokud by se kriket snažila hrát, námi zkoumanému stavu by se patrně nepřiblížila.

Obecně je o flow (a možnosti se do něj dostat) nutné vědět, že nám činnost musí dávat smysl. Je poměrně jednoduché spatřit smysl v uspokojování biologických potřeb (např. stravování, sex). Mnohem složitější je ale nalézt smysl v aktivitách vyššího řádu (např. potřeba seberealizace). Zda je jedinec uspokojuje, či nikoliv, je dáno několika faktory. Domníváme se, že velmi důležitým aspektem je respektování sebe samého coby osobnosti (našich potřeb, emocí atd.). Pokud nasloucháme našim nejniternějším touhám bez ohledu na jejich absurdnost, je poměrně snadné je začít uspokojovat. I proto se může úplně stejně jako horolezec v osmi tisících metrech, kterému tento druh sportu dává smysl, dostat do flow účetní, když ji její práce baví. Otázkou ve vztahu k flow tedy zůstává, jak obhájit své oblíbené aktivity a sny před sociálním okolím. Odpověď na ni je možné do jisté míry nalézt v podkapitolách Sebehodnocení a flow a Ego a flow.

Zeptáme-li se matky na její názor ohledně námi zkoumaného stavu, zřejmě se nám dostane odpovědi, že je typický pro děti, které se při něm octnou ve vlastním světě a nechávají se unést životem a přítomným okamžikem jako takovým. Což mnohdy vyústí i ve „zlobení“. Profesionální sportovec jej pro změnu popíše jako chvíle, kdy podává fenomenální výkon. A když měl kupříkladu Csikszentmihalyi shrnout celý koncept do jedné věty, uvedl následující: „Šťastný člověk udělá alespoň jednu náročnou věc denně.“ Na základě nejen těchto, ale i dále uvedených informací, je tedy patrné, že na námi zkoumaný termín lze pohlížet hned z několika úhlů.

Domníváme se tedy, že stav flow je co nejintenzivnější prožívání aktuální činnosti, která nám musí především dávat smysl. Ten může být dán překonáváním překážek a dosahováním námi stanovených cílů, hrou, případně i pouhým uspokojováním potřeb (potřeby po sociálních interakcích, biologické potřeby apod.) a je determinován vyplavením hormonů, které jsou zodpovědné za pozitivní prožívání či vysokou úroveň motivace a pozornosti. Z tohoto důvodu je rovněž patrné, že se jedná pouze o aktuální (dočasný) stav, nikoliv o stav dlouhodobý. Dlouhodobým předpokladem pro časté zažívání flow při co nejvyšší intenzitě je v každém případě nejen respektování našich aktuálních potřeb či emocí, ale i osobnosti jako takové.

SHRNUTÍ KAPITOLY CO TO JE FLOW?

1)Flow je stav, v němž prožíváme harmonii těla a duše.

2)Kromě pozitivního vlivu na spokojenost s životem také souvisí s podáváním lepších výkonů ve sportu.

3)Nejčastěji je prožíván v aktivitách, jako jsou sex, sport, stravování, sociální interakce, malování či filozofování.

4)Většina lidí se ale do něj dostává pouze příležitostně.

5)Je spojován se smyslem, který musíme v dané aktivitě (životě obecně) vidět.

[4] Úryvky z knih jsou mírně modifikovány pro potřeby cvičení.

[5] Tento „průzkum“ je však třeba brát s rezervou, neboť prvně zmíněný úryvek může působit na některé studenty depresivně, což může být jedním z důvodů, proč pro něj nehlasují. Bez ohledu na výsledky si však stále jsou vědomi důležitosti smyslu, který pro ně aktivita představuje.

[6] Studie byla provedena na občanech Spojených států amerických.

5JAK POZNÁME, ŽE JSME VE FLOW? ANEB RYSY A PŘEDPOKLADY VRCHOLNÉHO PROŽITKU

V roce 1992 na sebe v nejvyšší severoamerické basketbalové lize NBA narážejí celky Portland Trail Blazers a Chicago Bulls. V bílém dresu Chicaga s číslem 23 na zádech hraje dnes již legendární Michael Jordan, kterému se daří během osmnácti minut nasázet soupeři šest tříbodových košů. Po vstřelení šesté „trojky“ v řadě se Jordan najednou otáčí směrem ke střídačce svého týmu a s nevěřícným výrazem ve tváři pouze krčí rameny. Jako by nemohl uvěřit tomu, co se právě děje…

Pravděpodobně to však není jen nic netušící výraz, podle něhož můžeme poznat, že jsme se právě dostali do flow. Během celé řady let bádání totiž psychologové přišli na několik znaků, kterými se stav flow projevuje. Autor celého konceptu Mihaly Csikszentmihalyi vymezil devět dimenzí, jež se navzájem prolínají a lze je považovat jednak za hlavní podmínky (první tři) a jednak také za charakteristické rysy (zbylých šest) vrcholného prožitku. Jsou jimi:

1)Souhra úrovní výzvy a dovedností

Situace, v jejímž rámci má jedinec dostatečné kvality, aby ji úspěšně zvládnul;

2)Jasně dané cíle

Cíle udávají smysl a směr našemu chování, a proto jsou důležitou složkou stavu flow [7] ;

3)Jednoznačná zpětná vazba

Informace, které se člověku dostávají prostřednictvím vlastních pocitů či odezvy vnějšího okolí, a popisují jeho chování z hlediska (ne)správnosti jeho počínání.

4)Ztráta sebeuvědomění

Jedinec je natolik ponořen do činnosti, že zapomněl na hodnocení sebe samého ve vztahu k okolí.

5)Ponoření se do aktivity

Ekvivalent k samotnému prožitku flow; pociťování jednoty mezi vlastním já a prováděnou aktivitou.

6)Soustředění se na aktuální prožitek

7)Kontrola situace

Chápáno také jako „usměrňování sebe sama“.

8)Změna vnímání času

Čas nám může subjektivně utíkat rychleji (nebo naopak pomaleji), pokud to situace vyžaduje.

9)Autotelická osobnost

Osoba, která právě vykonává konkrétní činnost, s ní bezmezně souzní (nepotřebuje pro ni žádné odůvodnění či vnější motivy).

S poznatky, které problematiku výše uvedených devíti rysů v oblasti sportu posunuly zase o krok dál, přišli prostřednictvím systematického review (souhrnu výsledků řady dalších studií) sportovní psychologové Christian Swann, Richard Keegan, David Piggott a Lee Crust [21]. Na základě práce se sedmnácti příbuznými studiemi shromáždili informace o četnosti těchto rysů u sportovců. A zjistili, že nejčastěji zmiňovanou charakteristikou flow ve sportu je soustředění se na aktuální prožitek (80,7 %). Dále postupně následovalo ponoření se do aktivity (74,56 %), kontrola situace (67,54 %), autotelická osobnost (66,67 %), jednoznačná zpětná vazba (57,89 %), jasně dané cíle (44,74 %), souhra úrovní výzvy a dovedností (41,23 %), ztráta sebeuvědomění (29,82 %) a posledním nejméně častým rysem byla transformace času (28,95 %).

Všechny uvedené podmínky a charakteristické rysy flow budou podrobněji vysvětleny v následujících podkapitolách.

PSYCHOSOCIÁLNÍ PŘEDPOKLADY PRO FLOW

Každý člověk je jiný. A každá odlišnost se ve sportovním prostředí projevuje jiným způsobem. Pro potřeby zažívání stavu flow, a to nejen na půdě pohybových aktivit, je však důležité vědět, že je tuto naši „jinakost“ třeba respektovat. Je třeba si uvědomovat své silné stránky, ale také se osvobodit od vnímaných nedostatků. I sebemenší kontrola našeho vlastního já totiž může významně degradovat četnost a intenzitu vrcholného prožitku. Následující podkapitoly přiblíží, proč tomu tak je.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Flow ve sportu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.