Výběr z LITERU

Bohatě košaté s přívlastkem z veršů

Pozdní sběr 2020

NABÍDKA KOŠTU

PAMÍNA

FRR

JIŘÍ ŠTOLBA

HESIONA

SIMONA TECHETOVÁ

AMONASR

JOSEF SLÉHA

JENOMMARIE

MARIE BRAŠNIČKOVÁ

IVA HUSÁRKOVÁ

IVA HUSÁRKOVÁ

AKRIJ8

JIŘÍ HEJTMÁNEK

DREAMY

JC SENIOR

JIŘÍ CENEK

NOW

MIROSLAV MÁCHA

JITOUSH

JITKA SASÍNOVÁ

BÁSNĚNKA

IVANA HÄNSLOVÁ

CEP

ČENĚK PEKAŘ

NIKITA

JANA ŠPALOVÁ

MALÁ MOŘSKÁ VÍLA

GABRIELA JEŽKOVÁ

A vzácný host na závěr: BOHUSLAV KAŠPAR

Ahoj Vám všem, co máte v oblibě chvilkové spočinutí s dobrým veršem i ne-veršem, vázaným či nevázaným, vážným i tím vesele-rozverným, ale především svobodným, jak ve formě, tak i obsahu. Nesvázaným žádnými literárními dogmaty.

Máte ve svých rukách, vy šťastní, papírovou knihu anebo jen její elektronickou obdobu, sbírku, kterou jsem si již delší dobu velmi přál zrealizovat. S pomocí mého skvělého vydavatele se to zase podařilo a za to Ti, Martine Koláčku, patří velký dík.

V žádném případě nelze brát tento autorský výběr jako reprezentativní zrcadlo Literu. Velká řada skvělých autorů mi zde chybí, ale já pevně věřím, že se setkáme zase za rok, u tradice nastolující: Sbírky č.2 Liter 2021, a to v ještě širším autorském zastoupení.

Čenda Pekař (CeP) – 9.9.2020

PAMÍNA

(19 básní)

NOKTURNO

Měsíc

okrouhlý jak bříško batolátka

jehož dech jsi nikdy nezaslech

Svědomí přisedlo

Chuť odpustit je vratká

Tma

jde za mnou po schodech

PROVINILÁ

Mám v ústech skrytou vinu

jak černá višeň

sládne na patře

Hostie u kapucínů

ji za modlitbu smění

Rozjímám tiše

Však anděl spásy

zmizel nespatřen

Nestojím o vykoupení

MÍJENÍ

Pojď

mineme se

každý půjdeme tou svou

slepou uličkou

pěkně okolo

žádné zkratky

Nebudem přece tuctoví

každý čtvrtek na růžku

motel

hodinka v podkroví

Sliby hory doly

Pak jen maléry

uprostřed křižovatky

střepy slzy protokoly

Pojď

mineme se

jediná vzpomínka dosedne na dno

jen prázdno

bude k proclení

Ach Bože

jde to tak snadno

má mapa umí

jenom míjení

CO ZBYLO OD LOŃSKA

Cár tvého trička na višni

na kose rez a pavučina

rozbité kolo v kopřivách

v útrobách

rozpůlená vina

Z úplňku jen slyšitelný vzdech

v houpačce křídlo od běláska

na střepu sklenice umrzlá včela

jen moje láska

zůstala celá

POPĚVEK

Na zimostrázu listopad

(léto jsi utopil

ve vodě voděnce)

čekám kdy se začneš ptát

Mé noci bez odstínu šedi

(v dutinách mlh jsi zmizel

tiše tichounce)

zbyly mi jenom odpovědi

NEČEKÁNÍ NA TRAMVAJ

Tisíc důvodů, proč jet domů

místo toho sedím na kraji Vltavy

u náplavky

neslyším cinkot tramvají

jak šeří Hradčany o jednu oktávu

jak listy slábnou v kloubech

a akordy kytar

mizí ve splavu

Jsi dál než pár stanic

dál, než si myslím

nejsi tu pro mě

Někdo jiný mi koupil brulee

hodiny promlouval

o umění a o paskvilech

o domu pánů z Kunštátu

a zlatém řezu

ultimátu

prelátů

Srkám už třetí sklínku tramínu

slunce krvácí z ranek pražských věží

chvíle

k pokání svolná

Co nesu za vinu

že unikáš mi za horizont

soustavně

lehce bez přítěží

jak nad Vltavou racci

Snad jsem jen jedna

z epizod

jen jedna z destinací

z popele

katedrála

Poslední tramvaj

od Hollara

ještě decku a pojedu

odpovědně a dospěle

pudr na nos

omluva za zdržení

Zítra snad přijde neděle

spolehnu na zázrak

a budu prosit

o vzkříšení

ZTRACENA V PŘEKLADU

Překládám si tvé mlčení

do všech jazyků světa

snad vyjde mi křehké sousloví

nebo jen holá věta

Zapisuji tvé mlčení

do švabachu i kipu

namísto škádlivých grafomů

jen bianko bez důvtipu

Ukládám si tvé mlčení

do sms zpráv a čteček

modrý displej mě oslní

prázdnotou bez tří teček

Překládám si tvé mlčení

v googlu i ve starých slovnících

však mlčení je jen mlčení

v živých i mrtvých jazycích

KAVÁRNA

Přivezla jsem z Jávy

tři zrníčka kávy

první najdeš při rozednění

je to má piha na rameni

druhé na konci věty

tečka za všemi střety

třetí, když zazebe listopad

jsem v horkém šálku

jak máš rád

SEN O JABLONI

Rostla jsem u řeky

a shazovala do splavu jablka

naše nenarozené děti

ty jsi je dole chytal do vrše

chlapce s ještě oteklými víčky

dívenky s promodralými rty

tak něžně jsi je rovnal

do pobřežní trávy

Toužila jsem je zobjímat

ale nemohla jsem se pohnout z místa

a v trýznivém chtění dotknout se větvemi

jejich vlhkých těl

mě napadlo jediné

abys mě podťal

beze slova

jsi to učinil

(Byla jsem šťastná

umírala jsem

se zvláštní patologickou radostí

že ty

doktor humanitních věd

jsi na mé přání

schopen zabíjet)

ADVENT

Prokřehlý zimostráz

Rybova okarína

se s nevědomím zapletla

Vanilkou couvl čas

Stesk upil vína

a dítě

natáhlo svou ruku do světla

PRO PŘESÝPACÍ HODINY

(8.3.2018, inaugurace)

Příšeřím okolo hlídky

u Víta

jdu s tísní jasnovidky

nesvítá

Chrlič s pilulkou rmutu

zvětral

zoufale držím

minutu světla

Za nehybnou

Tmu

VHLEDĚNO

(Jean Delville)

V domě U Kamenného zvonu

extáze

ve vyšším rozlišení:

Anděl lásky blízko skonu.

Vhled bez fráze:

Mír nebyl

nebude

a není.

PAŠIJOVÁ CIACCONA

Muka

ve vícehlasu

citlivé tóny

pod fortem basů

ukamenovány

chlad pikol

na zátylku

krev trylků

mlkne na osení

vše podle zákona

ciaccona

pro příští pokolení

U ČERVENÉHO BERÁNKA

(Charlie Hebdo, týden po masakru redakce v Paříži)

Týden poté

pozvolna procházím z Hradu k Malé Straně

už se smráká v mém klidném městě

a lidí jen pomálu kráčí k Hradčanům

obchůdky svítí prázdnotou

z pekařství voní marná vanilka

náhle zaslechnu francouzštinu

skupinka tří mužů na úzkém chodníčku proti mně

tak ráda bych

co?

Neumím vyslovit

sdílenou bolest

ani česky

Tak ráda bych

cokoliv

Chlapíci jsou na dva kroky

a tak se jen usměju

něžně

soucitně

neskonale láskyplně

jejich hovor umlká

naše pohledy se potkají

obejmou

tu první z nich rozhodí bezradně rukama,

druhý pokývá hlavou a hledí k zemi

třetí si přejede tvář rukou a znovu se ke mně vrací očima

míjíme se

beze slova

bez doteku

přesto prolnutí

zaklesnutí srozumění

propojeni

společnou chvějivou vteřinou

ranou otevřenou jako studánka

toho lednového soumraku

v Nerudově ulici

před domem číslo 11

U Červeného beránka

BÁSEŇ JAKO ÚTĚCHA

Padal sníh

byl tak hustý nový bez příčiny

a padal na město

na orloj na řasy na cesmíny

Padal sníh

na den bílý jako hejno hus

chtěl zavát strasti slzy stíny

a každá vločka stála za pokus

Padal sníh

na střechy psal kdekomu

že ve tvých stopách chodí Mesiáš

tak po nich jít vrátit se zase domů

a přitom dojít tam kde přebýváš

POLOŠERO

(Národní galerie, pátek dopoledne)

Sama v celičkém paláci

ozvěna proniká do fresek

i dozor se rychle vytrácí

zdálky slyším smích hostesek

Procházím zvolna, žádná zkratka

připadám si tu málem

jak aristokratka

se zahálčivým personálem

Ježíš se chystá na večeři

V hospodě bije se chátra

Diana u splavu vodu čeří

dívá se na mě spatra

když mazlím se s vlámským zátiším

kde v sklenkách nedopito

jen motýl usedá na číši

a mně je náhle líto

když prolínám obrazárnou

sfumatem bez lidí

že staří mistři stárnou

a nikdo to nevidí

PŘÍTELKYNI

Pavle

Snad ani nevíš že máš křídla

už tolikrát mi pohladila tváře

snad ani nevíš že jsi anděl

z Botticelliho breviáře

Snad ani nevíš o záchranné síti

z dlaní ji zaplétáš pod můj splín

pod vzlyky, vzteky, pod průšvihy

padám do plátků kopretin

Z kávových zrnek stavíš chrámy

co zastiňují polarity

Snad ani nevíš - mezi námi

to nejlepší ve mně

jsi ty

DŮVOD MÝCH POZDNÍCH PŘÍCHODŮ

Kamenný most před sedmou

čas pro našince

Na sochách se škádlí racci

je přidrzle a smavo

v předjitřní půlhodince

Fotograf trpně čeká na mlhu

až ustoupí krok vpravo

za svatou Luitgardu

ve vizi slávy

Nad vozíkem čadí metař

sklízí petardu

radši zdravím

Není tu pro legraci!

S chutí k hazardu

po mně veta

pak štědře drobím do Vltavy

svůj čas

laciný

Labutě zobou

z hladiny

mé dobré zprávy

že nad splavem

už čmárá den

krycí bělobou

Štěstí vychutnáno

v meditaci

za nabídnuté ráno

kdy budu zase

pozdě v práci

SILUETY

Vltava hedvábná cícha rána

Hollarův rybář po ní pluje

včerejší tíseň vymazána

první klakson ji restartuje

***

Pramínek chodců k Hradu vzlíná

jak Zoubkovi vězni z Terezína

a slunce sotva porozvité

do zad jim píše

curriculum vitae

***

Zdá se mi o mostě, co vede hitparádu:

jak starý převozník, sveřepý a sám

kamenným svatým dělí čokoládu

zbyde i na mě?

Možná se mu zdám

JIŘÍ ŠTOLBA

19 básní

O BÁSNI BEZE SLOV

někdy mě napadá

že už postrádá smysl

nechat pořád báseň mluvit slovy

není víc bezděčně načmárat

klikyhák na zamžené okno?

a po čase se rozpomenout

jak jsem náhle držel za límec

tu ztichlou chvíli p r o z ř e n í

ještě, než vyplašená kýchla na sklo

a nechala zmizet

můj blouznivý piktogram...

*

MOJE MILÁ

...počkej na tu chvíli

až ti budu zas připadat

jak beznohý hřebec

culící se obézní mořský koník

v povijanu tsunami

na zmuchlaným vlhnoucím

prostěradle...

mrkneme spolu do tmy

kyklopiím okem

a určitě zahlídneme

blížící se smršť...

na tvém nočním stolku

už cvaká zuby

můj umělý chrup

směje se ti

protože voníš bezuzdně

jak hladový jezulátko

v mateřským borůvkovým jogurtu

/co tak ráda s půlnocí/

jak gazela v propocených tangách vášně...

tak raději mě hned přijmi

rozevřeným květem

své masožravé květiny

protože zítra nás

bez ptaní zas sežere

zívající ráno

svou zdí polepenou

tapetou

vydezinfikovaného lesa

plného

oprýskaných muchomůrek

brrr...

UŽ PŘEDJAŘÍ

po nivách blivno blátem

ale Kdosi už chtivě batolecí ručkou

natahuje zrezlým klíčkem slunce

jen zimněnka zhrzená

ještě chvílemi upadá

v usedavý pláč...

RANNÍ VĚŠTBY

do lógru

hned po ránu vypitýho kafe

jsem ponořil

svý věštecký prsty:

jaká nás čeká úroda

našich pěstěnejch stihomamů?

vzpamatujem se brzo

z masopustu opulentních přežraností?

padne nám fungl nová hadí kůže

když tu poslední jsme spálili

v okázalym autodafé sebeklamu?

vyhrajem v tombole neužitečnejch věcí

aspoň hliníkovou lžičku

na vejškrab růžovýho zákalu ?

a neoslepnem přitom?

KDYŽ SVĚT SE VRTÍ S NÁMA JAKO ROZTANČENÁ KÁČA

zahrajme si děcka pro uklidnění

„vole padni“ – A NEBOJTE SE!!

(karty jsou už přece dávno rozdaný)

MARNÁ LÁSKY SNAHA

bubnuju jak blázen

na svou kůži vytahanou

věčným vzpomínáním

na to co bylo nebylo

ale nikdo mě neslyší

jen přivolávám deštný mraky

ale z těch už nikdá nezaprší

od vyschlýho pramene

zbůhdarma pochodujou

v celejch řadách vysušený žáby

z dišperace je líbám

jak jinak než pusou zamčenou

na třista šedesát pět západů

zmoženýho slunce...

TANCE POVĚTRNOSTNÉHO MILCE

jen po špičkách

teď vítr chodí k Vám

ale stromy v Tvé zahradě

se dosud chvějou bázní

hladové kvíčaly zobou štěrk

z dlaní února

a v polích paže větrolamů

rozpřaženy do bezbarvého ticha...

pod oknem Tvým

hřadují neviditelné kroky mé plachosti

Tys ale jen tlumená meluzína -

- rozespale hučíš

ve vychladlých kamnech

svého Předjaří

*

TANČÍME SPOLU

tančíme spolu

ty ohebná v pase

jak zdvořilé přísliby bajadér

tančíme spolu

obkročmo

mezi kalužemi nechutnaného vína

nad námi

krouží pouštní netopýři -

- občas se na nás darem snesou

něžná zrnka písku z bezčasí...

HAVRAN

na svý cestě

mám jeden oblíbenej kámen

chodíval jsem ho křtít

loňskou rosou uloženou v mrazáku

asistoval mi přitom můj poraněnej havran

vždycky po křtu jsem ho na chvíli

posadil na kámen

dneska ráno ale havrana odfouk vichr

ten jenom rozpřáh křídla

a zmizel....

vypil jsem zbytek rosy z mrazáku na zdraví

těm co maj polámaný křídla

a přece dokážou znovu vzlítnout

a taky nám všem co na to čuměj

jak vrána...

NEZNÁMÁ ZE SEINY

neznámá ze Seiny doplula

až pod Karlův most

a tam s pocitem úlevy

klesla až na dno

s blaženým úsměvem

na zelenomodrých rtech...

*

KAPITOLKA Z PANELSTORY

venku

odhalil ledví studenýmu slunci

naastavil dlaně

snášejícím se písečnejm zrnkům polopravd

na chodníku ho nevšímavě míjej

samý stínové a stínky...

nad stropem bytu mu vrtaj

zuby domova

panelák na to zívá nudou

všechna eurovokna neprodyšně zavírá

před ozvěnama průvanu...

křeček v kleci prohání

kolo svýho údělnýho mlejnku

( křečíček pán...křečíček pán )

zas bude mouka na chlebíček vezdejší

RADY K MASOPUSTU

zásadně neodkládám protézu

prsteníčku omotaného bázlivým slepýškem

zásnubním prstenem z háděte

vypadlého ze sna o hříchu

jinovatka naučí tě v teple hnípat

před spaním si zahraj piškvorky

se svým druhým já

na mříži cukrového kriminálu

svého bělostného solitérství

a už o něm pak s nikým

nikdy nemluv

ztrať se v přítmí uschlých čekanek

když toužebně očekávanou návštěvu

jsi nakonec proklel a marnivě zaklel

do snědených čekankových puků

štípni si do hyždí Masopustu

a pak záhy zažeň maškary úsvitu

nazpět do parukárny vlasů

neprobuditelného děda Vševěda

*

A: „maškary úsvitu“ ukradené z jedné básně Octavia Paze

KRMENÍ POŠTOLEK

nakrmil jsem poštolky v okolí

a znova ulehl do neskončeného snu

přiletěli v něm ptáci na práh nového dne

chvíli pobyli v jeho dlani

brzo vzlétli a přitom ji ještě stačili pokadit

po probuzení mi bylo jasné

že dneska radši vůbec nevstanu

v dálce táhle zahoukal vlak

věru nemělo smysl za něčím pospíchat...

NOX ET SOLITUDO VII

zase noc voní mořem

čpí solí vášnivých vln příboje

ke břehům probuzeného snění

přiráží bárka trosečná

s nákladem nedomilovaných lásek

TAK NEBLBNI A UŽ POJĎ

tak už se rozedni

ať mraky v Tobě

už konečně přestanou zpívat

drnčivým altem

černě čárkovaných tónů

písně umanuté dominy

v závoji z krkavčího hedvábí...

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Výběr z LITERU.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.