PETRA SOUKUPOVÁ

K moři

BRNO 2011

© Petra Soukupová, 2007

© Host — vydavatelství, s. r. o., 2007, 2011 (elektronické vydání)

ISBN 978–80–7294–421–7

Obsah

PETROVY DVĚ ŽENY

1/ Petr a Magda se potkávají

2/ Překonávání překážek vážného vztahu

3/ Barborka

4/ Brno

5/ Dalších pět let všechno jak má být

6/ Jíťa

7/ Klára a její sestra

8/ Panenka

9/ Samy

10/ Ples

11/ Klára je maminkou

12/ Mejdan

13/ Po mejdanu

K MOŘI

14/ Nečekaná komplikace

15/ Den před odjezdem

16/ Jedou

17/ Cesta

18/ Na místě

19/ Konečně do vody

20/ Vlny

21/ Potápěčské brýle

22/ Telefon

23/ Krokodýl

24/ Domů

25/ Výlet skončil

26/ Kaštan I.

27/ Adéle je líp

28/ Kaštan II.

29/ Večeře

30/ Po večeři

ZBYTKY ŽIVOTŮ

31/ Petr

32/ Magda

33/ Klára

34/ Bára

35/ Jíťa

36/ Adéla

37/ Johana

Rodičům

PETROVY DVĚ ŽENY

1/ Petr a Magda se potkávají

MAGDA

Magda je v dětství malinká drobná blondýnka, docela hezká a živá. Kdyby si jí rodiče (zaneprázdněni prací ve snaze uživit tři děti) všímali více, museli by z ní mít radost. Magda ale jak roste, úplně radost nemá. Kdykoliv si chce domů přivést kamarádku, musí se stydět, jaký mají doma bordel, všude zvířata, kočky, psi, slepice někdy v létě až v kuchyni a vždycky všechno špinavé, a i kdyby se Magda rozkrájela, sama to nikdy nemůže uklidit. Tak si tam přestane vodit kámošky. A stejně hodně uklízí. Ale co. Rodiče nemají čas a bratrům je to fuk. Magda si vysnívá, jak jednou přijede princ z města a odvede si ji z toho všudypřítomnýho bordelu a much a špíny a smradu. Samozřejmě do města. Tam bude všechno jinak.

Kluci ze školy nepřichází v úvahu. Nejeví žádný zájem opustit to tu. Spíš si chtějí stavět barák a kupovat sele. Samozřejmě s nima kamarádí a později i chodí. Častěji ale chodí s klukama alespoň z městečka, kde je škola.

Když je Magdě sedmnáct, je malá a velmi hubená, nosí blond vlasy na mikádo, má široký malý nosík, není kráska, ale je velmi zajímavá. A veselá. Koho chce, má.

Teď chodí s Pavlem, společným kamarádem z nějakého večírku, už ani neví, kde se poznali. Vídají se tak dvakrát třikrát do týdne, chodí spolu nejčastěji do hospod a tančit.

V pátek osmého června přijíždí Pavel pro Magdu na motorce, jako každý pátek. Zapaluje si cigaretu a čeká, zatímco Magda se ještě naposled prohlíží v zrcadle. Vzala si zelené šaty, které jí zvlášť sluší. Proč?

Za Pavlem přijel na víkend kamarád z nemocnice. (Pavel si rozbil hubu na motorce a pár dní byl v nemocnici. Magda za ním nebyla. V nemocnicích to smrdí, smála se pak, když se Pavel vrátil. Hele ji, směje se Pavlovi jejich další kamarád Karel. S Magdou byla náhodou legrace, když byl Pavel v nemocnici. Pavel se směje taky. Ví, že ho Magda nemiluje. Škoda. Je hezká a rozumějí si.) Pavlův kamarád je z Prahy.

Magda vychází z vrátek, krásná, kabelka jí ladí k botám.

Ahoj.

Pusa na tvář, kradmé potáhnutí z cigarety, Pavel startuje a jedou.

U hospody Pavel přibrzdí a přes motor huláká, že jde domů uložit mašinu. Magda bere na vědomí a jde dovnitř. Mezi kamarády a známými tam sedí Petr. Magda se usmívá a podává mu ruku. Sedne si, mluví s kamarádkou, ale když si zapaluje cigaretu, cítí, jak se jí potí ruce. A taky jí tluče srdce.

PETR

Petr se narodil na Žižkově, v domě, kde byl záchod na chodbě společný pro pár bytů, takže pak činžák na samém okraji Prahy byl proti tomu ráj. Záchod v bytě. Koupelna s vanou.

Táta s nimi nežije, přichází jen někdy. Petr ví, že má jinou rodinu.

Peťa je teda sám s maminkou, její jediný miláček. Tlustý nazrzlý chlapeček, co si rád čte. Ostatní děti se mu posmívají. Alespoň než trochu vyroste z té tloušťky a ukáže se, že je chytrý a že něco umí. Postupně má mnoho koníčků, fotografování, čundry, kytara, na střední škole i atletiku, a v sedmnácti po smrti táty pak vlastní auto a snahu o ně pečovat. Je chytrý, musí jít studovat, už kvůli mně, běduje maminka. Ale kdepak. Co jiného by dělal, když pracovat se mu ještě nechce.

Už není tlustý a je docela hezký a děvčata o něj mají zájem. Zajímavý intelektuál s vlastním autem. Petr si žije. Mamka musí pracovat a on si dělá, co chce. Taky už pije, a míň hraje na kytaru, někdy v hospodě usíná k smíchu ostatním. Netančí, je trochu nešika.

Ale vysokou školu bere vážně. Jinak už nic.

Na jaře je mu devatenáct a v dubnu ho bolí břicho, že nemůže tři dny do školy ani do hospody. Třetí den v noci mu vyoperují slepák. Pak leží v nemocnici týden, maminka za ním chodí každý den a dvakrát jedno děvče a jednou druhé. Petr se s oběma líbá. Na vážný vztah zatím moc nepomýšlí. Prostě bere, co se mu nabízí.

Asi díky těm dvěma různým holkám si ho Pavel se šeredně odřenýma rukama a trochu i tváří všimne a začnou se bavit. Domluva, že se navzájem navštíví. Pavel slibuje parádní vesnickou zábavu.

PAVEL V NEMOCNICI

A Pavel je taky zvědav, jak se bude na Petra tvářit Magda, protože o Magdě se ví, že chce vypadnout z Týnce a tak vůbec. Ve skutečnosti ale Pavel chce, aby se Magda spálila a pak se vrátila k němu, on už by ji pak přirozeně nechtěl. Pavel si připadá tak krásný (a hezký to on opravdu je) a nemůže snést, že ho Magda nemiluje. Chce ji potrestat. Navíc za ním nepřišla.

PAVEL VRACEJÍCÍ SE Z DOMOVA, KAM DÁVAL MOTORKU

Pavel spěchá a najednou zjišťuje, že o Magdu nechce přijít. Sakra. Nakonec k hospodě skoro přiběhne.

PETR A MAGDA

Petr si Magdy nejdřív moc nevšímá. Už je příjemně napitý a navíc Pavel mu ji vylíčil jako sexbombu, a to teda ona není. Je to hubená nafintěná holka z vesnice a moc kouří. Petr má raději holky s velkýma prsama a zadkem.

Takže ji zkouknul, ale dál nic. Pak si od něj půjčila zapalovač, samozřejmě na něj tak pěkně pohlédla, to Petra docela pobavilo, zná tyhle pohledy. Ale pak se ho Magda jen tak letmo dotkla. Petr by nikdy neřekl, že tohle něco změní.

Ale změnilo.

Dotek anděla, napadlo by Petra, kdyby byl trochu poetičtější. Ale není, a tak Magdě koupil panáka a připaloval jí, kdy mohl. Pokaždé ona udělala z ruky zákryt pro plamínek a dotkla se jeho ruky. Pohledy do očí, jistě. Petr věděl, že má vyhráno.

Magda dělala, co mohla. Pořád, i když s Pavlovou rukou kolem ramen, na Petra koukala. A ona dobře věděla jak. Krátký pohled, hned sklopit oči. A za chvilku znovu. V případě, když ona se podívá a on už na ni kouká, hned sklopit oči. To se ale skoro nestalo. Až najednou to fungovalo. No jo, asi to chce čas. Teprve za čas jí to Petr vysvětlí. Magdě to bude líto. Jenom dotek?

Ale pořád se snaží nebýt moc nápadná, rvačku nechce. Pavel pije rychle a okázale dává najevo, že jsou dvojice. Magda se moc nebrání.

PAVEL

Pavel ji dobře viděl. Sakra, to teda nečekal. To sem ale blbec.

No ale nikdy nic neudělá. Zůstane kamarád s oběma.

KONEC VEČÍRKU

Táňa se zvedá asi před jednou. Magda musí buďto s ní, anebo pak sama těch pět kilometrů, to Magda nerada. Takže jde. Magda si po zbytek života myslí, že tohle, to správné načasování, všechno způsobilo. Zvedá se, obléká si bundičku, bere si cigarety, zatím Táňa ohlašuje, že si ještě odskočí, Magda letmou pusu Pavlovi, ale ten, opilý, ji nechce pustit.

Pusť…

Magdičko, přece nepůjdeš…

Jdu.

Konečně se mu vytrhne, znova se urovnává, ještě čau ostatním, ale hlavně Petrovi. Odchází. Ví, že se na ni Petr dívá. Pavel taky. Když už je Magda venku, Petr vstává a jde na záchod. Pavel se ani nehne.

Před hospodou, když Táňa přichází, Magda se odtáhne od Petra. Přitahuje si bundu k tělu a usmívá se.

Přijeď. Čau.

Čau.

Děvčata odchází a Petr se za nimi dívá. Chvilinku. Pak se vrací dovnitř a pořádně se opije. S Pavlem si něco vyříkají, ale ráno moc nevědí co. Pavel už je rozhodnut, že bojovat nebude. Petr se těší, až ji znovu uvidí.

CESTA DOMŮ

Magda si za Tánina žvanění vysnívá, jak bydlí s Petrem v Praze, na Vinohradech, v bytě s vysokými stropy a obřími okny, kde je jenom lehce slyšet zvuk tramvají, kde ona sedí v kuchyni u stolu z tmavého dřeva a pije čaj a jí chleba se sádlem (toho se Magda nevzdá) a ze starodávného gramofonu hraje hudba. Nejlíp nějakej rock’n’roll.

TÁŇA

Do týdne Táňa všechno o Magdině a Petrově polibku rozkecá.

2/ Překonávání překážek vážného vztahu

Petr přijede za dva týdny a pak ještě to léto jedou spolu do jižních Čech. Po prázdninách Petr vozí Magdu autem a učí ji řídit. Vídají se každý víkend. S Magdou už není taková legrace. Holky se smějou, najednou je jako vdaná. Ale Magda je jenom zamilovaná. Poprvé. Nelíbá se s jinými chlapci.

Petr se v Praze sice ještě párkrát vlažně sejde se svými známostmi, ale samotného ho to přestane bavit. Po letech na to bude vzpomínat (ne tedy často, Petr nebývá nostalgický) jako na jediné období, kdy byl do Magdy blázen.

Když přijíždí k nim před vrata a ona vyjde s těma nádhernýma nohama, Petr je úplně mimo.

Když jedou do Prahy a prochází se po nějaké rušné ulici, Magda si stále vysnívá, jak spolu žijí. Po letech se tomu bude smát, jak byla naivní. Ale šťastná.

Pořád si všechno hlídá, pořád se musí Petrovi líbit. Petr se kvůli Magdě nechá ostříhat a začne o sebe víc dbát. Nehádají se. Ještě. I když hádat se do krve nikdy nebudou. O Bářinu pubertu Petr těsně přijde, to by se hádali dost.

Petrova maminka sice není nadšená, ale hlavně že zatím Peťa chodí do školy a je všechno v pořádku.

Magda už se po maturitě těší do Prahy, i když zatím neví, jak přesně bude bydlet. No snad s Petrovou matkou… No uvidíme. I když Magda už ví, že to není byt na Vinohradech s vysokými stropy.

BYDLENÍ S PETROVOU MATKOU

Jde to. Sice Petrova matka Magdu nemá nijak zvlášť ráda, ale Magdě je to fuk, prožívá teď euforii z velkého města i z prvních peněz a stejně v bytě moc není, práce a pak vinárny a kina. Petrovi kamarádi, její noví kolegové, Magda je společenská a veselá. To trvá asi půl roku. Pak 1. Petrova matka trvá na tom, aby se vzali, chtějí-li spolu dál bydlet. 2. Magda má šanci dostat byt. Stane se to zhruba ve stejnou dobu. Magda by pohodlně mohla bydlet ve svém a počkat, je-li Petr ten pravý (i když o tom poslední dobou začíná pochybovat, obzvlášť když vidí, jak se Petr baví s jinými dívkami a taky jak se jí nezastane proti matce, která jim leze do pokoje bez klepání a Petrovi říká Peťánku a jí Magdo). Jenže pořád má Petra ráda, je to cit, není to rozum. A i když není všechno, jak má být, tak to prostě je. Byt odmítne, protože Petr by s ní nešel, a Magda bydlí s Petrovou matkou dál.

PETROVA MATKA

Kateřina je stará, nemocná, bolí ji klouby na nohách a chodí se jí mizerně, nenávidí Magdu, že je mladá a hezká a že jí sebrala syna, Petřík už s ní netráví večery (i když to nedělal ani předtím příliš často, jen Kateřina to tak vidí) ani nedělní odpoledne, raději oba někam odejdou a je jim jedno, že ona nikoho nemá a nemůže jít ven. Nutí Péťu do svatby, ale myslí (protože se jí Magda zdá jako děvka a ty se nevdávají), že se spíš ona odstěhuje.

Doufá.

Kdyby ani ne půl roku na to, co začne nová etapa bydlení Petra a Magdy spolu, Kateřina nezemřela, ještě by Magdě pořádně znepříjemnila život. Ale umře. Právě akorát, dá-li se to o smrti říct.

PETR

Petr nechce od matky, protože tím by se hrozně připoutal k Magdě a on si poslední dobou není jistý tím, že chce. Ne tedy, že by se s ní chtěl rozejít, ale občas se s někým vyspí. Už je takový. Bere, co se nabízí, bez citů, on to tak umí.

A když tedy zůstane Magda ve Vysočanech s nimi (byt se dvěma pokoji a záchodem a koupelnou oddělenými od kuchyně tenkou příčkou, skrz kterou je všechno slyšet) a jemu se podaří matce vymluvit jejich svatbu, je zase dobře.

Pak matka zemře. Petr přirozeně ví, že je sám, bez nikoho, bez rodiny, a jistě ho matčina smrt zasáhne, ale je odmala naučen city si nepřipouštět a nepodléhat jim. A nepřipustit je jako je nemít.

Přemýšlí někdy, co teď se životem, když je sám a může cokoliv.

Pak se něco stane. Najednou je všechno jasné.

MAGDA

I Magda v té době potká jiného muže. S Petrem je to vlažné a skutečně spolu skoro jen bydlí. Pořád ho miluje, ale něco tu nehraje. Zdá se jí, i když to neví, že Petr spí s jinými. Ona se sbližuje s kolegou Karlem. Než se sblíží úplně, Magda otěhotní. Ostatně i po těch asi třech letech, co jsou spolu, občas na sex dojde. Ale jak to jednou Petr řekne jakémusi kamarádovi, je to zcela náhodný sex.

3/ Barborka

Nejdřív se Magda vůbec neznepokojuje. Občas se jí to stává. Ale pak už to začne být podezřelé a doktor to potvrdí. Magda čeká svoje první dítě. Těší se a bojí. Teď nejdřív říct to Petrovi.

ROZHOVOR

Magda se dnes v práci utrhne, a to se nestává často, spíše naopak, ještě chodí s Karlem a ostatními na víno nebo do kina nebo do divadla, nicméně dnes jde rovnou domů, jen koupí víno a chlebíčky (zatím moc nevaří, ale jednou klidně zvládne i lososa se zázvorovou omáčkou z čerstvého zázvoru) a krabičku lepších cigaret.

Doma (konečně je to pro ni domov. Jak strašně ráda uklízela po mrtvé a větrala, jak teď byl byt hezký a konečně nesmrděl starobou a byl jenom její) Magda vyluxuje a připraví večeři, což znamená vyndat na talíř chlebíčky, pak se vykoupe, před zrcadlem si dlouho pozoruje břicho, jistěže na něm zatím není vůbec nic znát, pak si oblékne svoji oblíbenou modrou košili (modrá jí sluší, jako bude slušet její mladší dceři) a čeká.

Petr po přednášce, kam sice nemusí, ale chodí tam se spolužačkou Bárou, jde s ní ještě na víno. Líbají se spolu, ale Bára se nějak nemůže rozhodnout, ostatně ví, že Petr má už dlouho nějakou přítelkyni, a Petr na ni netlačí. Má Magdu. Dají si každý dvě dvojky bílého a Petr jede domů a Bára na kolej. Oba spokojení, i když Petr víc.

Je překvapený, když vidí na stole chlebíčky a sklenky na víno a vyfintěnou Magdu.

„Ahoj, co slavíme?“

Magda se tajemně usmívá, dokonce vstane a dá mu pusu, v poslední době gesto tak nezvyklé. I Petr se usměje.

„Něco v práci?“

Teď už si Magda hraje. Vrtí hlavou.

Pak je dlouhá, nepřirozená pauza, Petr nic, nemůže přijít na nic, co by Magdu tak zásadně mohlo potěšit. Něco, co by si zasluhovalo společnou oslavu. Rodiče? Bratři?

„Budeme mít dítě.“

Magda ví, že Petr city neprojevuje, tak ji nemůže překvapit, že se nic neděje. Petr jenom trochu změní výraz na prostě překvapený.

Kdy? Zeptá se pak, a tím to uvolní.

Obejmou se a smějou a otevřou si víno. Měla bys vůbec pít? Ale Magda bude vinný střik pít celé těhotenství. Jedí chlebíčky.

Prohlížejí si Magdino břicho. Něžnosti. Tolik polibků jako za několik týdnů, ne-li měsíců. Poslouchají hudbu.

Pak si jdou lehnout a Magdě je lehce, cítí se šťastná a vysnívá si idylku s dítětem, představuje si situace, když ona, krásná, s krásným dítětem jdou v Týnci po ulici a ostatní kamarádky můžou jen závidět.

Petr přemýšlí, co bude muset udělat. Svatba. Práce. Ale těší se. Je to pro něj něco jako výzva.

Dítě.

Syn.

Uvidíme. Petr bere, co se mu naskytlo.

Kdyby ale věřil v osudovou lásku (jakože věří v exaktní vědu, ve vlastní schopnosti a píli, nikoliv však v osud, mimozemšťany, homeopatii a jiné blbosti), právě ji s Bárou ztratil. Alespoň prosadí pro svoji nejstarší dceru jméno Barbora.

SVATBA

Velká, se všemi. Magdina matka pláče a moc, a Petrovi je trochu smutno, že jeho maminka o to přišla. Magdin bratr má monokla od nějaké rvačky a kazí každou fotku. Na Magdě není těhotenství ještě znát, ale ona to cítí. A každý to ví.

Ona je šťastná, Petr je hrdý, je krásná. Občas Petr Báru sice ve škole vidí, ale do vinárny s ní už nechodí. Kdyby si to přiznal, zjistil by, že se mu po ní strašně stýská.

PO SVATBĚ

Magda si vezme dovolenou a jedou na týden na jižní Moravu, někdo z kamarádů jim půjčí dům, a tam se mají bavit, ale protože kolem nich najednou nikdo není, kamarádi, práce, škola, tak se pořád dohadují (o Magdině kouření, o Petrově neopatrném řízení, o spoustě dalších ještě nepodstatnějších věcí) a Magda je z toho nešťastná, dokonce i často pláče, protože co když jim to nevyjde, co chudinka Ládík? I Magda věří, že to bude syn, ale spíš kvůli Petrovi.

Petr se těší zpátky domů. Alespoň hodně pije. Jako dřív. Je mu dvacet pět a za pár měsíců z něj bude inženýr. Opije se hrozně moc. Bude mu špatně dva dny a rozhodně mu nepřidá, že Magda bude každé ráno zvracet.

Chudák Magda. Prozvrací celé těhotenství. A taky jí budou otékat nohy a bude chodit čůrat každých dvacet minut. A bude jí špatně fyzicky i psychicky. Proti tomu pětihodinový porod nebude žádný větší problém.

Petr si pak rychle najde práci a koupí postýlku, krásnou.

Ovšem kočár dostali od Magdiny švagrové, je starý a hnusný.

BÁRA

Barborka se narodila 23. června brzy ráno, venku bylo strašně krásně, jeden z těch letních dnů, kdy je nejlepší jít k vodě, vážila necelá tři kila dvacet a měřila padesát jedna centimetrů. Měla malinko světlých vlásků a skoro nekřičela. Zcela zdráva.

Jmenuje se Barborka, protože oba počítali se synem, a jméno Barbora Petr řekne jen tak mezi řečí a Magda chce Kláru, a Bára nebo Klára, to už je jedno.

Petr se na svoji první dceru přijde podívat druhý den, dřív nelze, přinese Magdě bílé růže a zlaté hodinky (které se jí až zas tak moc nelíbí, ale bude je nosit sedm let, a možná by je nosila ještě dál, ale pak už nebude proč) a zlatý řetízek s přívěskem pro Barborku.

Za pár dní se Magda s Bárou vrátí domů a všichni se na ně chodí dívat a nemůžou se než Báře obdivovat, jak je kouzelná a hodná, a to ona skutečně je — celou noc spinká a ve dne neřve, jen kouká a jí, netrpí žádnými nemocemi, jako by to bylo dítě štěstí.

Až z toho Magda získá pocit, že by bylo vhodné pořídit jí sourozence, když je to s dítětem tak jednoduché.

Petr jí na začátku dost pomáhá, koupe Báru, v noci vstává a nechodí flámovat a necítí se šťastný. Má pocit, že už je chycen, že mu mládí uteklo a on už nikdy nic nezažije.

Většinou. Ale někdy se stane zázrak. Bára se poprvé usměje.

Petr rychle zjistí, že stačí pracovat a nemít čas na nic moc myslet a s takovými zázraky se dá žít vcelku spokojeně.

S Magdou se moc nebaví. Ona starosti, jestli Bára jedla a spala, on jestli stačí dokončit práci v termínu. Ona večer usíná u televize, zvyk, co ji bude provázet celý život, jeho bolí oči, nemůže spát, leží v ložnici a kouká do tmy.

4/ Brno

Petr dostane možnost práce v Brně. Víc peněz, ví Magda. Možná chytnu, co jsem nestihnul, myslí si Petr.

Odjíždí v pondělí ráno a vrací se v pátek večer. Hádají se, protože Barborka získává podle Petra zlozvyky, a Magda se zlobí, protože Petr se vrátí na dva dny, a hned je nejchytřejší.

Ale zároveň je to s nimi o trochu lepší, protože se na sebe po týdnu těší.

Magdě se stýská víc, ostatně tráví čas s miminkama na hřišťátku, nijak velká zábava. Naštěstí slunce jejího života Bára roste a je v pořádku a pořád je, a asi bude vždycky, dítě štěstěny. Petrovi se stýská míň, tráví čas s mladými lidmi. Jistě, pak se s jednou kolegyní vyspí. Nemá jméno, protože nic neznamená.

Pak potká Janu.

JANA

Jana prožije celý život v Brně, premiantka na gymnáziu, kariéra, všechno. Věnuje tolik času sobě, že nemá chuť zabývat se partnerstvím. Ženatý s dítětem jí naprosto vyhovuje. Co se týče Janiných citů, je spíš jako muž, dává jen tolik, kolik dostává.

Petr je přes týden s Janou, která ho začíná zajímat tím víc, čím víc mu dává najevo, že to mezi nimi nikam dál nepovede, a na víkend jezdí k Magdě, se kterou se méně hádá, má trochu pocit viny, ale spíš má prostě lepší náladu.

Je mu dobře jako už dlouho ne. Tento dvojí život mu naprosto vyhovuje. Jenže po Janě už nenajde nikoho, komu by to tak vyhovovalo taky.

DRUHÉ TĚHOTENSTVÍ

Spíš zase náhoda než záměr, i když Magda chce. Báře jsou dva roky, Petr je v Brně, plnou hlavu Jany, Magda těhotenství prožívá klidněji než poprvé, tolik nepláče, není jí tolik špatně. Tedy většinou…

Nejhůř je jí v pátek třináctého února. Venku je strašná zima.

Za špatné znamení se dá považovat, že na odpolední procházce s Bárou vidí příšernou nehodu, kdy tramvaj srazí nějaké malé dítě.

Ale to už je vynervovaná dost i bez toho.

Petr má přijet po poledni, Magda každý pátek připravuje nějaké složitější jídlo, které má Petr rád. Učí se ho z kuchařky, pyšná, že zase zvládla něco nového. Ovšem dnes dělá koprovku, kterou už umí.

Magda stojí u sporáku a míchá omáčku. Je zpocená a cítí, jak je celá opuchlá.

Vypíná sporák a dává se do přípravy těsta na knedlíky. Těmi si ještě není jistá, ale i to pro ni jednou bude hračka.

Z vedlejší místnosti, obýváku, je slyšet Bára, povykuje a mlátí o sebe nějakými hračkami.

Magda si otírá ruce a jde se na ni podívat. Bára stojí v ohrádce, drží se hrazení a rampluje jím. Když uvidí matku, vydá veselý zvuk.

„Ty chceš ven, viď, broučku,“ vytahuje ji Magda.

„Ale budeš sedět na židličce a nebudeš maminku zlobit, viď. Maminka totiž musí uvařit oběd. Tatínek přijede z Brna, tak mu musíme udělat něco dobrýho.“

Líbá ji a zase vsazuje do dětské sedačky. Barunka se směje.

„Taky se těšíš, viď?“

Magda se vrací ke kuchyňské lince a dělá těsto. Když ho má hotové, přikryje misku utěrkou a nechává kynout. Kontroluje omáčku, ochutnává, jestli je dobrá, a s potěšením si nabírá z hrnce ještě několikrát.

„Tak ještě knedlík a dodělat polívku. Tatínek přijede ve tři, tak aby to bylo,“ povídá dítěti. Bára si pro sebe něco brouká a Magda vesele pokračuje:

„A pak vezmeme Barunku do parku, aby si tátu taky trochu užila. No, a maminka zůstane doma. Po tejdnu si chce taky trochu odpočinout.“

Teď krájí zeleninu do polévky, vesele si prozpěvuje, jen melodii beze slov, je jí hrozně vedro, co chvíli musí pít. Cítí, jak se potí.

Ve dvě je polévka vařená, stojí na plotýnce a kouří se z ní. Knedlíkové šišky leží na prkénku, než se začne vařit voda.

Magda si předělává culík na drdůlek a pak vytahuje Báru ze židličky a dává ji nazpátek do ohrádky.

„Teď tu počkej, maminka se rychle umeje, aby se tatínkovi líbila ještě víc. Pak bude papání a Barunka půjde spinkat.“

Bára fňuká. Magda si vzdychne, ale pak bere ze stolku dudlíka a dává ho Báře.

„No jo,“ říká jí vážně, „to jsi celá ty. Pořád dudlík. Ale to brzo přestane, víš? Počkej, až přijede tatínek.“

Pak odchází na chvilku do koupelny a vrací se s rozpuštěnými vlasy, trochu učesanými, a v lepších šatech.

Voda na sporáku už se vaří, Magda do ní hází knedlíky a zapíná minutku. Do mikrovlnky pak dává mističku s nehezky vypadající kaší.

Jde do obýváku a před malým zrcátkem si maluje oči, stíny, pudruje si tvář. Barunka se drží ohrádky a kouká se na ni.

„Tak co tomu říkáš?“ obrací se k ní Magda, jako by jí dítě mohlo odpovědět. Bára se usmívá a mlčí.

„Dobrý, viď? Tak se půjdem napapkat?“

Pípne mikrovlnka a Magda Báru vytahuje z ohrádky a přenáší do sedačky. Bere si na sebe ohyzdnou zástěru a Báře uvazuje obří bryndáček.

Pak Magda Báru krmí, ale nemluví na ni, dělá všechno mechanicky. Bára se naštěstí nemusí pobízet. Magda se těší na Petra.

Po jídle vytáhne knedlíky a v misce s poklicí je dává do peřin.Pak ukládá Báru ke spánku. Hned vedle Bářiny postýlky stojí druhá, prázdná postýlka.

(Ale ještě dlouho nebude potřeba. Než se narodí Jíťa, uplyne skoro šest let.)

Potom poklízí po Bářině jídle a hezky prostírá, zapaluje svíčku. Je únor a venku pořád tma. Pak sklenky, víno. Konečně si sedá. Jsou tři hodiny.

Rozhlíží se po kuchyni, pak vstává a jde do pokoje, tam uklízí Bářiny hračky. Znovu jde ochutnat polévku i omáčku. Zkouší i maso, jestli je dost měkké. Je.

Sedá si zase ke stolu, ale hned zase vstává a pouští do magnetofonového přehrávače Rolling Stones. Sedá si ke stolu a posouvá příbory, prostírání, talířky.

Kazeta je na konci, přehrávač se vypíná. Jsou čtyři. Magda pořád sedí u stolu, spí. Trhne sebou, vzbudí se, kouká na hodiny. I na hodinky na ruce. Mračí se a zhasíná svíčku.

Sní polévku.

Když ji sní, talířek umyje, utře a uklidí do kredence.

V půl pátý si sedne k telefonu, najde číslo a sekretářce říká: „Je tam pan asistent Málek?“

Pak čeká se sluchátkem u ucha asi minutu. Pokládá sluchátko. Brečí a kapesníkem si opatrně, aby si nesmazala šminky, utírá oči. Popotahuje.

Pak se skutečně rozpláče. Představuje si, jak on někde leží na silnici, mrtvý, autobusová nehoda, nebo jak leží v bytě, kde je leopardí přehoz na posteli, s nějakou ženskou, představuje si jejich pošťačku, prsatou rozesmátou cuchtu.

Když se uklidní, jde do koupelny a odličuje si oči. Má je opuchlé.

V koupelně slyší, jak se probudila Barunka a něco povídá. Po probuzení je čas jít ven.

Magda ji obléká a přitom k ní mluví. Ke komu mluvit jinému.

„Tatínek ještě nepřijel, víš, broučku, musíme jít samy. Ale až se vrátíme, tak už tu bude na nás čekat.“

Když ji oblékne do kombinézky, nechá ji sedět v předsíni a ještě jde rychle do kuchyně.

„Musím tu tatínkovi napsat lísteček, víš, neví, kde je knedlík.“ A píše vzkaz.

„Tak šup,“ zvedá Barunku a pomaličku jdou.

Na chodbě se Bára rozběhne ke schodišti a Magda musí za ní, takže nestihne zamknout.

Pak ta hnusná věc s tramvají.

Když se vrací, Magda strčí klíč do zámku a otočí, rozsvítí se jí obličej a říká vesele:

„Myšáčku, tatínek už je doma, není zamčeno.“

Otevírá dveře a zamračí se. V celém bytě je tma.

„Petře?“ říká.

„Jsi tu?“ rozsvěcí a kouká na místo vedle botníku. Leží tam Petrovy pantofle.

Magdin výraz se mění na zklamaný. Zase se jí chce brečet. Zouvá si boty a pak svléká Barunku.

„Tak nic, tatínek tu ještě není.“

Magdiny pohyby jsou nezvykle prudké, zachází s Bárou trochu nešetrně. Hned ji dává do ohrádky, oplachuje a podává dudlík.

„Jen ať si tě odnaučí on. I když nevim kdy, za víkend to asi nestihne.“

V kuchyni mačká papír se vzkazem. Zapíná sporák a ohřívá si koprovku. Bere si talíř a v ložnici si nandává tři knedlíky. Jí v obýváku u konferenčního stolku, u televize, kde běží jakási stará televizní inscenace, kterou Magda vůbec nevnímá.

Prázdný talíř odkládá do dřezu.

Pak s Bárou staví hrad z lega. Zatímco Bára se úplně rozdovádí, Magda se ani neusměje.

V půl sedmý jde připravit Báře další jídlo. Stahuje si vlasy do culíku a bere si zase tu ošklivou zástěru.

Mixuje jídlo, když zaharaší klíče a je slyšet odemykání. Magda vypíná mixér, otírá si ruce o šaty a jde do předsíně.

Tam stojí Petr se zkroušeným výrazem, krosna na zádech, džíny, tmavěmodrá sportovní bunda. Je hezký, celý zrůžovělý z venkovního mrazu.

Shazuje krosnu.

„Magdičko,“ říká, „vlak měl hroznou sekeru, na Vysočině sněží, promiň mi to, promiň.“

Přistupuje k ní a líbá jí obličej.

„Že se nezlobíš?“ lísá se.

„Vždyť za to nemůžeš, ne? Tak na co se mám zlobit?“ říká Magda unaveně, stydí se, že tak vyváděla…

„Slunce mýho života,“ jásá Petr.

„Pojď se najíst,“ dodává Magda.

Bára slyší tátův hlas a řve, co může: tata tata tata.

Petr se zouvá a jde se s ní přivítat.

„Jak to, že máš Barborko ten dudánek? Kdopak ti ho dal? No dej ho tatínkovi. Vidíš, tak si šikovná,“ slyší Magda z kuchyně, než zase zapne mixér.

A i když má vztek, nádherně se jí uleví, už to zase bude v pořádku. Aspoň pro dnešek.

Pravda je, že Petr byl s Janou, protože věděl, že doprava je hrozná, tak že se to nejspíše ztratí, a byl tam taky proto, že se do toho poslední dobou docela zamotává.

Bude to Jana, kdo se s ním rozejde, až se dozví, že ji Petr má rád (tedy ne že by to netušila dřív) a že jeho manželka čeká druhé dítě. A vůbec, už to trvalo dlouho.

Asi týden po tom třináctém únoru Magda potratí. Zatímco ona leží v nemocnici, Petr se stará o Barborku a odklízí postýlku.

Byl to chlapec, kterého pak už Petr ani Magda nebudou mít.

NENAROZENÝ CHLAPEC

Nenarozený chlapec by se byl jmenoval Jakub, byl by poměrně dobrým sportovcem a ještě lepším elektromechanikem. V životě by byl šťastný, protože by o věcech moc nepřemýšlel, měl by spousty holek a tři děti. Rodičům by prostě dělal samou radost.

Kdyby se narodil, Petr by ještě nějaký čas zůstal v Brně, a pak by se za ním přistěhovala i Magda s dětmi a Petr by nikdy nepoznal Kláru a nikdy by od Magdy neodešel. Jen by ji celý život podváděl.

Ještě před Magdiným původním termínem porodu se Petr vrátí z Brna natrvalo. Jen on sám ví, co ho tíží víc, zda rozchod s Janou, nebo mrtvé dítě.

5/ Dalších pět let všechno jak má být

PETR

Petr si najde s vydatnou Magdinou pomocí lepší práci a během tohoto času se dopracují i k lepšímu bytu, kde Magda stráví zbytek života. Je to pěkný, dokonce mezonetový byt v blbé lokalitě, okraj Prahy, nové sídliště. Dlouho ho budou splácet.

Petr bude mít pár milenek, ale bezejmenných. Pořád chytá mládí a bude ho chytat vždycky.

MAGDA

Magda se pár měsíců potácí v depresi, ale postupně se to zlepší, navíc se vrátí do práce, spokojená, má pocit, že si užila s dítětem, a teď je ráda, že je zpět mezi dospělými lidmi.

Nějak moc neuvažuje nad Petrem, už to není k promýšlení, už mají dítě, zůstanou spolu v dobrém i zlém.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy K moři.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.