FRANTIŠKA VRBENSKÁ
MIROSLAV ZACHARIÁŠ

MARK

STONE

OHEŇ V KAPRADÍ

OBSAH

Úvod

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

8.

9.

10.

11.

12.

13.

14.

15.

16.

17.

19.

20.

21.

22.

Ukázka z dalšího dílu: Zkáza Tortugy

Úvod

Pozemská unie, federace osmdesáti pěti planet, už pět století pokračuje v mocné expanzi po celé Galaxii. Její vlády si však postupem času uvědomily, že sbližování s primitivními civilizacemi vede k ekologickým katastrofám. Domorodci se po kontaktu s pozemšťany přestávali sami vyvíjet, stávali se na nich závislými a žebrali o techniku, kterou nedokázali pochopit. V případě jedné planety to došlo dokonce tak daleko, že domorodci málem vyhynuli. Podařilo se zachránit pouze několik párů, které byly pak umístěny do přírodní rezervace, jako se to kdysi dělávalo se zvířaty.

Proto vznikl zákon o nevměšování. Když kosmická loď Průzkumné galaktické služby objevila planetu obývanou humanoidními bytostmi, měla rozkaz ji pouze zaznamenat, ale v žádném případě nesměla s obyvateli navázat kontakt, dokud se podrobně neprověřila úroveň její civilizace.

Pokud planeta byla na určité technické úrovni, navázalo s ní Ministerstvo galaktických vztahů diplomatické styky. V opačném případě byl případ svěřen Službě pro dohled nad primitivními planetami, která měla za úkol vypracovat a dvakrát za sto let předložit studii o vývoji domorodců.

Protože se však ukázalo, že taková pozorování z umělých satelitů jsou nedostatečná, byly přímo na místo vysílány posádky složené z agenta činné služby a z androida, kteří se nenápadně vmísili mezi domorodce.

Jedním z takových agentů byl i Mark Stone.

1.

Půvabná, vysoká blondýnka si přejela jazykem rty s rozkošnickým výrazem, její sytě modré oči se rozšířily touhou. „Tu komodu z moraliového dřeva musím mít!“ vydechla a otočila se k operátorovi marketingu v nákupní pagodě „U štěstí dam“. Zlatavé světlo zalévající prosklený prostor salonu s luxusním nábytkem decentně upozornilo na lehoučký stín vrásek v jemné pleti návštěvnice, ale zdůraznilo také její energické, byť líbezné rysy.

Mladý muž, kterému by se v pradávnu říkalo obchodní příručí a jehož současná průprava zahrnovala bakalářská studia z ekonomiky, dějin umění a psychologie, se starosvětsky uklonil a nabídl plavovlásce skleničku aromatické andromedky, určenou pro perspektivní zákazníky. S perfektní stylizací jeho role ladil historický smoking a kořenitě vonící kolínská podle receptu starého šest století.

„Máte pravdu, madam. Řada našich exponátů si zaslouží pozornost, například paravan z krokodýlích opuncií z Terranie XB1,“ máchl rukou k efektně nasvícené skládací stěně, složené z tisíců lesklých, vroubkovaných šupinek, „nebo stůl z krvinkového dubu z planety Oxis,“ pokynul směrem k rozměrnému předmětu se sloupovitýma nohama, které nesly hlazenou desku jakoby vytesanou ze šarlatového mramoru. „Ale to, že jste si zvolila právě dílo, k jehož zrodu posloužily pseudoplatany ze Sibiriady, prozrazuje váš vytříbený vkus. Autorem designu je mistr Romuald Woo, jak potvrzuje tento certifikát…“

Blondýnka jej zarazila netrpělivým gestem. „Beru ji.“ Komoda byla zhotovena s rafinovanou jednoduchostí tvarů, které dávaly vyniknout nádherné barvě dřeva. Zářivě oranžový základ protínaly široké ebenové paprsky původně cévních pletenců stromu, teď však je výtvarníkův záměr složil do abstraktního kaleidoskopu.

Tanja Khovová vůbec nelitovala, že si s manželem vybrali k dovolené právě Venusii, donedávna vyhlášený ráj smetánky gamblerů, sexuálních turistů a zájemců o neformální vzrušení. Pochybnou idylu narušil skandál s brutálními gladiátorskými zápasy, na jehož vyřešení se ostatně podílel agent SDPP Mark Stone, bezmála rodinný přítel manželů Khovových. Následoval propad tržeb, sice mírný, ale natolik alarmující, že akcionáři Joy Travel Company, jež planetu vlastnila, prosadili rozšíření zábavního průmyslu také o nové zájmové skupiny. V průběhu několika let se Venusie stala cílem pikantních výletů pro zámožnější partnerské dvojice, které si hodlaly vyrazit z kopýtka společensky přijatelným způsobem v kulisách přitažlivé nemravnosti.

Venusie nyní kromě prvotřídních nevěstinců, kasin a barů nabízela rekreaci v útulných lesoparcích, vynalézavé vodní zábavy, pestrou paletu kosmetických, kadeřnických a modistických center, vizážisty, jasnovidce, mentální relaxaci, erotické poradny, tantrická studia, holotropní pocitové boxy a nákupní pavilony s přepychovým zbožím. Tento komplex fungoval s efektivností nejhazardnějších herních systémů: v každém případě dokonale rozptýlil a potěšil společnice pánů, kteří se zatím mohli věnovat třeba scrrablingu – variantě 3D pokeru nebo riskantnímu virtuálnímu kroketu.

Operátor marketingu nepatrně pozvedl obočí. „Budete si přát odvézt komodu s sebou? Nabízíme dopravu kargonefem naší společnosti – je zdarma, stejně jako odborný servis.“

„To předpokládám, vzhledem k ceně,“ zasmála se Tanja. „Odhaduji, že za tuhle dřevěnou krasavici budete chtít nejméně pět tisíc dolsů. Nabízím čtyři tisíce šest set, ale zaplatíme hotově a postačí, když zboží dodáte na centrální astroport. Zítra totiž odlétáme zpět na Zemi.“

„Jste velmi cílevědomá dáma,“ pravil zdvořile prodavač. „Obávám se, že můj zaměstnavatel mne nepochválí, ale unikátní moraliová komoda je vaše. Blahopřeji.“

Oplatila mu zářivým úsměvem, zatímco vyťukávala na elegantním videofonu kontakt na svého muže. Připravila se na to, jak se na displeji vynoří široký obličej generála Khova. Při novince o koupi komody se jeho šikmé mongolské oči ještě zúží, pleš se zaleskne potem a pokožka nabere třešňový odstín. Ale nepochybovala, že pod záplavou přesvědčivých argumentů se její mohutný choť uklidní a nakonec spolu vychutnají blažený večer v některém z gastronomických klubů…

V té chvíli přístroj rozehrál ohlašovací melodii, která přešla do neurčitého hluku, na rozsvícené miniobrazovce se mihlo cosi temného. „… Ta… Tanjo…,“ chroptěl hluboký mužský hlas. Přes displej sklouzl obraz zkrvavené dlaně. Vzápětí mikrokamera Khovova videofonu poskočila, mžikla na průčelí budov pokrytých světelnými panely, aby v dlouhém statickém záběru spočinula na silkitové dlažbě s troskami evidentně pocházejícími z havárie transu. Mezi úlomky plastové kopule protékala rudá kaluž. V reproduktoru sílilo a blížilo se houkavé kvílení sanitky.

***

Prošedivělý vysoký muž se otočil po svém společníkovi, který opodál soustředěně mluvil s kýmsi ve videofonu. Úryvky vzrušeného hovoru zaznívaly sterilním prostorem nemocniční chodby.

„Mrzí mne, že dnešní schůzka… Ne, žádné zlepšení. Já vím, že to chápeš. Jistě, paní Tanje tvůj vzkaz vyřídím… nemyslím, že má mnoho rodinných přátel. Ale já se těšil, že spolu budeme už předvčerejší ráno! Kdepak, budu mít dovolenou. Zítra? Vsadím se, že tě zase čeká jednání správní rady… Elso… a co navečer?“

Dlouhán lehce pozvedl obočí a poodstoupil nazpět k prosklené stěně kabiny intenzivní péče. Brázdy v hubené, tvrdé tváři mu nevyryl jenom věk; vyzařovala z něj důstojná sebejistota člověka, zvyklého rozhodovat. Rty měl úsečně sevřené a svaly na čelistech se napínaly, kdykoliv zabloudil pohledem k lůžku za průzračnou přepážkou. Pacient vevnitř byl napojen na resuscitační robotickou jednotku a jeho lebku až k očím kryl bělostný obvaz z polystratové gázy. Ačkoliv byl při vědomí, úzké černé oči v bledém robustním obličeji zíraly bez výrazu. Jen neustálé těkání zornic je odlišovalo od obsidiánových střepin v očnicích pohřební masky.

„Omlouvám se, pane admirále,“ statný, energický chlapík v chodbě mezitím ukončil konverzaci a ještě v chůzi ukládal videofon do pouzdra z pravé kersačí kůže, „musel jsem…“

Admirál Neuman, šéf Vesmírné policie, jen odmítavě mávl rukou. „V pořádku. Kapitáne Stone, nechtěl jsem být indiskrétní, ale i tak mi neuniklo, že už jste zřejmě hovořil s ošetřujícím lékařem, doktorem Sayranem, a jste tedy plně obeznámen se situací.“

„S diagnózou a s plánem léčby,“ kývl pochmurně Mark Stone. „Jsem rád, že fyzická zranění generála Khova naštěstí nejsou tak vážná, ale posttraumatická amnézie se zatím operovat nedá. Kdybych věděl, kdo tu havárii zavinil…!“

Nadporučice Churchová, v současné době ředitelka sekce public relations, podle předpisů předala SDPP zprávu o dosavadních výsledcích vyšetřování; mnohem podrobněji informovala Marka osobně. Obě varianty sdělení vyzněly stejně – a negativně. „Musíme oba věřit, synku, že generál se vrátí.“ Neuman se odmlčel, jeho strohé povaze byly cizí fráze z tridi filmů. „Mám pro vás ještě jednu nepříliš příznivou novinku,“ pokračoval formálněji. „Když před několika lety měl generál Khov podobnou nehodu…“

„Jasně. Šlo o Sodu… tedy o planetu Lykantů,“ přitakal Mark. Kdyby mu tehdy nepomohl jeho android Ray, pravděpodobně by ho ta špinavá záležitost stála život, a to dost ošklivým způsobem.

„… jeho zastupováním jsem vás z jistých důvodů pověřil sám a vy jste se i téhle části úkolu zhostil se ctí. Věřím, že o pozici náčelníka Bezpečnostní služby pro vnější planety nijak zvlášť nestojíte, přepustil byste ji třeba plukovníku Bentonovi… ale nejsem nadšen, že tentokrát senátor Crayton prosadil vlastního favorita…“

2.

„Strčila bych je do dezintegrační komory,“ sykla nenávistně Peggy. Jinak mírumilovná sekretářka generála Khova, šéfa Služby pro dohled nad primitivními planetami, doslova planula rozhořčením. Tyčila se za bariérou přístrojů a monitorů na svém pracovním stole podobná antické Fúrii: vrásčitá, kostnatá, zubatá, s rozcuchanými šedinami. Na nose jako vraní zobák jí bojovně jiskřily silné brýle. „Nechala bych je zaživa sežrat gratexům!“

„Gritexům,“ opravil ji Mark Stone. „Bohužel, Peggy, mizery, kteří zavinili tu srážku, se zatím policii nepodařilo vypátrat. Je možné, že byli zfetovaní lapisem oniris nebo tou novou drogou, kiskatem. V každém případě se budeme muset smířit s generálovou nepřítomností.“

Stará panna na okamžik sundala své nemoderní okuláry, zaťala poněkud přečnívající řezáky do rtu a odvrátila se. „Nemůžete mu pomoci, kapitáne?“ řekla pak tiše. „Tenkrát, když to vypadalo, že generál umře a vy jste mu dal transfuzi, uzdravil se…“

Markovou ostře řezanou, ošlehanou tváří nečekaně přelétl soucit. Slečna Peggy svého šéfa zbožňovala. Bez ohledu na citové vazby šlo také o praktickou stránku věci, profesně neobyčejně schopnou, ale nepohlednou a obstarožní sekretářku čekala velmi nejistá budoucnost.

Prudce potřásl hlavou, až mu hříva tmavých vlasů sklouzla k chladným, ocelově šedým očím.

„Milá Peggy, ujišťuji vás, že špičkoví neurologové nasadili opravdu účinnou terapii…“

„Náčelník Calhoon vás očekává, kapitáne,“ řekla Peggy odměřeně, ale zastřený hlas ji prozrazoval. „Nezdržujte se.“ Mark si ještě stačil povšimnout, že má napůl vyklizené zásuvky pracovního stolu a vytřiďuje korespondenční složky k předání.

***

„Osm hodin a devadesát tři vteřiny,“ pronesl jeho nový nadřízený rezavým, komisním tónem, ještě než Mark stačil předpisově zasalutovat. „Byl jsem informován, kapitáne Stone, že přesnost a disciplinovanost nepatří k vašim silným stránkám. Jak dlouho sloužíte u SDPP? Dvanáct let?“

V Khovově křesle se usadil důstojník jen o málo starší než Mark, typ, který si vysloužil hvězdičky přísným dodržováním předpisů a bezchybným plněním úkolů povýtce kancelářského charakteru. Všechno na něm bylo jakoby narýsováno podle dokonale vypracovaného projektu, vypěstěná postava, pěšinka v řídkých světlých vlasech, parádní uniforma, hranatá brada, úzké oči, jako stylový doplněk působily i hranicky úhledně srovnaných spisů na vyleštěné desce pracovního stolu.

„Služební řády SDPP zdůrazňují, že agent nesmí marnit čas! Máme před sebou množství práce. Zjistil jsem, že kontroly planet obydlených primitivními humanoidními kulturami jsou trestuhodně zanedbávány. Vizity mají být uskutečňovány každých padesát let. Přitom třeba Terrania XXXII měla být podle harmonogramu navštívena už před osmnácti měsíci! Není divu, že nám pak Rada krátí dotace na provoz. Připravte se k odletu, kapitáne.“

„Já vím, Vespa. Ale tamní osídlení si spokojeně vegetuje na úrovni střední doby kamenné, planeta je mimo dosah galaktických koridorů a geologické průzkumy odhalily naprosto zanedbatelné nerostné bohatství. Neřekl bych, že to spěchá. A mám potvrzenou specializaci na civilizace středověkého typu…“

„Neprodleně,“ ucedil plukovník Calhoon, „vzhledem k tomu, že se podle mimořádných informací Vesmírné policie velmi pravděpodobně stala útočištěm solanských kriminálních skupin. Akce je hodnocena jako velmi naléhavá. Takže… neprodleně. Počítejte s tím, že si pak nechám důkladně prověřit, jestli váš android zase nemanipuloval se záznamy z mise.“

„Nahlásil jsem dovolenou,“ zaprotestoval Mark z posledních sil. Návštěvy v šéfově kanceláři nebyly nikdy příjemné, ale napříště si vyžádají duševní zocelení.

„Nepřichází v úvahu, z uvedených důvodů. Budete ji muset přesunout na jiný termín, kapitáne, pokud chcete dál působit v řadách SDPP. Nemáte-li další dotazy, uvolňuji vás ke splnění úkolu.“

Dveře velitelovy pracovny se zabouchly, jako když dopadne úřední razítko.

„Z kurvy zmetek,“ konstatoval Mark v předpokoji. „Peggy, platí zákony o nevměšování i pro tuhle planetu? Právě bych s chutí zapracoval na jejím vylepšení.“

Zvadlé, ustarané líce staré panny se pousmály. Nepochybovala, že kdyby Mark Stone, vytrénovaný v nejrůznějších drsných způsobech boje, stanul proti plukovníku Calhoonovi, bude mít oddělení intenzivní resuscitace v centrální nemocnici napilno.

„Už mne asi do restaurace nepozvete, kapitáne. On…“ kývla hlavou ke dveřím šéfovské svatyně, „… úplně všechno překopal. Systém archivace, formuláře, hlášení. Dokonce smetl ze stolu všechny rozpracované kauzy, kterými se chudák generál zabýval!“ Čočky tlustých brýlí se jí zamlžily. „A tohle bych vám ráda ukázala,“ prohlásila energicky a kostnatým prstem ťukla na jeden z fasciklů. „Šéf byl pověřen dodat za SDPP dobrozdání o stavu planety Terranie III pro účely soudního řízení, které bylo nedávno zahájeno. Odložil to, až se vrátí z Venusie…“

„Terrania III, známá jako Sibiriada. Ale ta přece nepatří mezi planety s ochranným režimem? Zvláštní. Nenechte to skartovat, Peggy,“ natáhl Mark paži a shrábl svazeček výstupů z počítače, optoelektronických kopií a vytištěných e-mailových zpráv. „Než se generál vrátí, podívám se na ten případ sám.“

***

Relaxační dvojlůžko se dmulo jako vlny rozbouřeného jezera. Elastické matrace se speciálním povrchem z metagelového mechu jen zvyšovaly milostnou rozkoš páru zabraného do nejstarší hry světa. Nepřímé osvětlení simulovalo měsíční jas a z hexagonního akustického souvěží zaznívala tlumená meditační hudba, přerušovaná stále rychlejšími a prudšími vzdechy milenecké dvojice.

Oba dosáhli vrcholu takřka současně. Mladá žena v příjemné únavě klesla na široký hrudník svého partnera. Její kaštanově hnědé kadeře hřály mužovy plece jako měkký závoj a výrazné, nepatrně zešikmené oči barvy jarního listí se usmívaly, zatímco jeho dlaně se nemohly odloučit od vábných křivek krásné přítelkyně. Téměř sedm let, jež uplynulo od jejich seznámení, neubralo pružnost pěkně formovaným zádům ani ladnému pasu, pouze maličko zaoblilo atlasově hebké boky a přidalo plným ňadrům perleťový lesk zralosti.

„Škoda že z tvé dovolené sešlo, Marku,“ pronesla brunetka a škádlivě přejela prstem přes mužova ústa. „Můžeš tomu nadřízenému šaškovi vypálit rybník? Jako technickému řediteli ve Swensonově impériu by se ti otevřela slušná kariéra. Ve správní radě pojišťovací společnosti sis vedl docela dobře, nejsi už z těch dramatických výletů k primitivům znuděný? Měla bych komu ve firmě důvěřovat… Vídali bychom se častěji.“

Cítila, jak ji k sobě těsně přitiskl. Na svých cestách kapitán Stone objímal nemálo krasavic. Částí jeho potěšení a hrdosti bylo najít takový způsob milování, aby přinesl požitek také jeho momentální společnici. Na Zemi se však vracel k Else Swensonové. A jeho setkávání s jedinou ženou bylo naplněno pokaždé jinou, novou – ale stejně silnou vášní a něhou.

„Proti teplému místečku nejsem,“ odpálil v žertu Mark, „až budu starší, až mi vymění artritické klouby a při šermu se začnu zadýchávat.“

Vstal, aby z baru upraveného jako korálový útes vylovil láhev whisky William Lawson a dvě skleničky, načež se zásobou osvěžujícího moku zamířil zpátky na dvojlůžko.

„A moje dovolená… Slyšela jsi o aféře Sibiriada? V tom prvním nadšení při dobývání kosmu ledacos zaskřípalo, no, a vinou okolností se na Terranii III zlikvidovalo domorodé osídlení až na pár desítek jedinců, které odšoupli do přírodní rezervace. Jenže osud Tarkíů nakonec vedl k vydání zákona o nevměšování a ke zrodu samotné SDPP, v níž mám tu čest účinkovat. Sibiriadě to už moc nepomohlo – zákon začal chránit jako první až planetu Psara.“

Elsa sešpulila rty. „Nějaké informace jsem nedávno zaregistrovala. Radikální ekologicko-humanitární organizace Sluneční jas vznesla stížnost na porušení práva. Podle nich neměla být Terrania III ze zákona o nevměšování vyňata, protože stále náleží původním humanoidním obyvatelům,“ přiťukla si s Markem a labužnicky usrkla medově zlatý nápoj. „Mimoto podal Sluneční jas žalobu na průmyslový komplex Paradise pro poškozování původního Sibiriadského pralesa, vedeného jako přírodní rezervace galaktického významu, a navíc útočiště – jakže se jmenují? – ano, Tarkíů.“

„Máš skvělou paměť,“ ocenil Mark a odměnil ji polibkem. „Khov byl do té věci zamíchaný. Jsem přesvědčený, že generálovu nehodu způsobili záměrně… Co když jsem tomu mohl zabránit?“

„Jasně. Taky jsi neměl nechat Evu s Adamem ožužlávat to zakázané jablko. Ale ztracená dovolená tě nemusí příliš mrzet,“ navázala změnou tématu. „Nestačila jsem ti říci, že jsem stejně přišla o volný čas, který bych raději strávila s tebou.“ Zkřížila dlouhé nohy modelky, objala je pažemi a povzdychla si. „Dělá mi starosti homologace nového hyperprocesoru… nechutné byrokratické tahanice. Kromě toho se minulý týden někdo vloupal do depozitu náhradních dílů v divizi výroby androidů.“

Marka stále znovu fascinovalo, jak se v Elsině osobě skloubila neobyčejně estetická tělesná schránka s mozkem schopného organizátora a chladného manažera. Málokdy dávala znát, že ji něco trápí. Prozradily ji teď oči, jejichž jaspisová zeleň ztemněla, a ostré vrásky v koutcích úst.

„To určitě není všechno,“ pronesl jemně.

„Marku… Dolij mi.“ Pohodila vzdorovitě hlavou. Pak vysypala bezstarostným tónem: „Skenovací bezpečnostní systém zřejmě zachytil neregistrovaný vstup do digitálního archivu podnikového oddělení robotické vědy a vývoje – možná opakovaně, nejde to zjistit přesněji. Asi… hacker. Jistí makléři začali skupovat akcie naší průmyslové skupiny. A… Nějak došlo k poškození turbíny mého transu – před třemi dny. Včera odpoledne se objevila chyba na ovládacím panelu jeho řízení…“ Usmála se na Marka: „Zdá se, že dopravní havárie přicházejí do módy.“

3.

Ramenatý, sportovně vyhlížející mladý muž v černé kombinéze prošel chodbou administrativní budovy. Vůbec mu nevadilo, že teď v noci bylo z úsporných důvodů zhasnuto. Jako matné rubíny na temném sametu se vyjímala pravidelně rozmístěná oka termovize. Měla by zablikat a upozornit ostrahu areálu na vniknutí nepovolané osoby, ale nestalo se nic. Právě tak pozdního návštěvníka neregistrovaly ani kamery bezpečnostního systému – jako by byl oblečen do kouzelného pláště.

Jenom občas přes ten či onen z videopanelů ve strážním velínu nenápadně přeběhlo jemné zrnění, malá porucha elektromagnetického pole, která vzápětí pominula. Noční hlídač dopil syntetickou kávu a zívl si.

Muž v černém zastavil u vchodu do archivního střediska společnosti Swenson. Napřáhl paži a dotkl se elektronického zámku. Bez rozmýšlení navolil utajovaný vstupní kód a pronikl do labyrintu kójí. S toutéž jistotou potmě zamířil k centrálnímu počítači, aktivoval jej a počítač ho vpustil, jako by neobsahoval žádné zabezpečení. Vetřelcovy štíhlé prsty doslova tančily nad virtuální klávesnicí. Zelenavý svit monitoru vyhmátl ze tmy strohou, soustředěnou tvář. Chvílemi muž zvolnil a zaměřil pohled nikoliv na zobrazované údaje, zahrnující poslední výsledky robotického výzkumu, obchodní statistiky, přehledy e-mailů a výpis síťových interakcí, ale na kontejner s datovým jádrem počítače.

O čtvrt hodiny později se objevil v asepticky čisté, téměř matematicky uspořádané montážní hale, aniž by jej odhalilo kterékoliv z poplachových zařízení. Stejně tiše a suverénně pronikl do sekce rezervního materiálu. Dlouhé řady skříňových boxů s blikajícími kontrolkami skrývaly komponenty pro výrobu „kuchyňských“ androidů určených na běžné domácí nebo provozní práce, specializovaných modelů podle konkrétních požadavků významných zákazníků i špičkových prototypů z minulé sezóny, také ovšem součástky k opravám starších nebo náročnějších malosériových řad. Muž v černém zvolna kráčel skladem dílů. Noc zastírala kódované popisky na boxech, které označovaly jednotlivé položky ze všech kategorií: hardwarové systémy, programové moduly, mechanické kostry z plastotitanu, syntetické pseudoorganické prvky. Prostor ústil do uličky uzavřené nízkými železnými vraty sběrové komory. Za nimi se nacházely závěsné konstrukce, na nichž byli v ochranných obalech umístěny zastaralé výběhové modely a vyřazení či poškození androidi, jejichž vady buď nešly odstranit, nebo by se oprava nevyplatila.

Zdálo se, že vrata komory upoutala vetřelcovu pozornost, několik minut se před nimi pozdržel – a znenadání se otočil nazpět v postoji člověka, který čeká známého.

V přítmí oslepivě zářila plazmová kapesní lucerna, jakou s oblibou užívají hlídači. Proti noktovizorům má nevýhody i přednosti. Třeba psychologický efekt…

„Tady nemáte co dělat!“ houkl hrubě neviditelný za bariérou světla. „Koukejte výpad…“

„Vy taky ne,“ přerušil ho noční návštěvník, aniž by strážného nechal dokončit velkorysou nabídku k urychlenému opuštění zapovězeného prostoru.

Bělofialový kruh ostrého jasu se zakolébal. „Cože?“ vyjel vztekle strážný. „Co si…“

„Máte v kapse uniformy magnetický paklíč,“ pokračoval vetřelec. „Ostraha může být ozbrojená, ale ne armádním viper-laserem 10-D.“ Hlas zněl měkce a s ironií zvýrazněnou jeho kovovým zabarvením. „Před malou chvílí jste vylezl z technické šachty, která vede ke kanalizační soustavě. Za hrazením továrny jste zaparkoval dodávkový trans značky Drabbar…“

„Svině špehounská!“ zasyčel falešný strážný. „Jaks to vyčmuchal?“

Světlo lampy se odrazilo od bleskově tasené pistole. Tah na spoušť uvolnil energii ze zásobníku: prošla krystalem v hlavni, změnila se ve světlo, paprsek laseru syčivě proťal tmu…

Zajiskřil a zapraskal těsně před cílem, jako by ho sfoukla neznámá síla.

Nešlo postřehnout, kdy vetřelec pohnul prsty. Rudá přímka na zlomek okamžiku spojila jeho ukazovák s paží útočníka. Hned za rukou dosud třímající zbraň dopadla na zem lampa a zhasla. Strážný vyrazil chraplavý vzlyk. Klesl na kolena, levičkou tiskl pahýl pravice hladce překrojené kousek pod ramenním kloubem.

Do tváře zkroucené šokem mu nemilosrdně udeřil kužel světla, vycházející z hrdla muže v černém.

„Pro koho pracuješ? Pospěš si: ještě toho můžu spoustu amputovat.“

„Ty… seš zkurvenej android,“ zasípal ničema. „Mělo… mi to dojít. Skenery… posranej rentgen, co? Aby tě tak sešrotovali, parchante! Ááá!“

Vedle lampy a paže skončilo pravé ucho.

„Doprčic… Dobře. Dobře! Dej tu smrťáckou hnátu pryč!

Tak teda jo, máme podmáznutýho chlápka z ostrahy, kreje nás, a…“

Pozorně naslouchající android v tu chvíli zachytil svými detektory biologické vlny, které se blížily z ústí technické šachty v uličce. Výsuvný panel, který otvor zakrýval, se bezpochyby vbrzku nadzvedne…

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Oheň v kapradí.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.