Rozsviťte světla! Tančím

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Lucia Magdziak

Rozsviťte světla! Tančím – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

ISBN tištěné verze 978-80-7650-171-3

ISBN e-knihy 978-80-7650-172-0 (1. zveřejnění, 2020) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7650-173-7 (1. zveřejnění, 2020) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7650-174-4 (1. zveřejnění, 2020) (ePDF)

Copyright © Lucia Magdziak, 2020

Ilustrace © Gabriela Fránková, 2020

Všem, kteří mě obklopují...

Snídaně u Tiffanyho

Je ráno.

Jsem dáma.

Procházím se v ulicích

s velkým kloboukem na hlavě.

Chci snídat u Tiffanyho.

Duše žije, raduje se a sní.

Je oběd.

Jsem dáma.

Procházím se v ulicích

s velkým kloboukem na hlavě.

Duše neklidná, rozjařená,

pořád by jenom něco chtěla,

nedopřeje klid.

Chci tohle, tohle a tohle.

Jsem z toho unavená.

Je večer.

Jsem dáma.

Procházím se v ulicích

s velkým kloboukem na hlavě.

A povím vám,

že já bych toho ještě chtěla.

Chci snídat u Tiffanyho.

Chci tohle, tohle a tohle.

Ale duše, která pořád něco chtěla,

je najednou unavená.

Já řvu, že chci ještě žít,

no, duše má, chce už jenom klid.

Dívka ze splavu

Bojíš se?

Neboj se!

Jen se podívej,

do očí hlubokých

hezky se zadívej.

Neboj se utonutí,

nikdo Tě tam jít nenutí.

Ďábel láká, slibuje,

ví, že člověk chybuje.

A tak se dívka zadívala,

všechno se s ní točí

a na jejím osudu podlý ďábel tančí.

Raz, dva, tři,

dva, dva, tři,

ten valčík líný v uších zní.

Dívej se, holčičko,

dívej se dlouho,

aby Ti nakonec

tvé srdce zjihlo.

Jen přistup

a neboj se lásky,

říká ďábel

a něžně jí hladí vlásky.

Jen pojď hezky blíž,

snad se mě nebojíš?

Tu holčička zapomněla,

že vlastně plavat neuměla,

a už směle vykročí,

vtom osud kormidlo prudce otočí.

Ty oči hluboké zmizely

jako propast černá,

ze které se ven už vyjít nedá.

Holčička pláče, běhá a hledá,

ale ďábel ničeho nedbá.

Trhá na kousky kormidlo života

a rozdává karty,

kde věčná je temnota.

Oči zmizely,

zbyl jen pláč

a dívka poznala, co je ďábel zač.

Takhle plynou roky

a dívka pořád ty oči hledá,

řeknu vám,

spát mi to vůbec nedá.

Ten její pláč sic utichl

a už nezní z dálky

pořád ty dívčiny nářky.

Běhá ona kolem vody,

někdy do ní máčí nohy

a přitom se pořád směje,

je to smích plný beznaděje.

Ale náhle i ten utichá

a hladina vody se s vlasy míchá.

Pohled na ni bolí

a trhá mi srdce,

i když jsem věděla,

že jednou sladce usne.

Stmívá se

Je leden.

Stmívá se a mrzne.

A já se dívám do těch očí chladných

a hledám.

Hledám stopy ve tvé tváři,

ty, které mi dosvědčí,

že my dva jsme kdysi byli...

a nevzali do zaječích.

Byla jsem já a také ty,

tak nedělejme teď drahoty.

Zřejmě bych bez Tebe

mohla vystoupat až do nebe.

Já se ale rozhodla na zemi pevně stát

a rukama oběma Tebe objímat.

Jenže, chyba v matice,

byl tady ještě tvůj stín,

který Tě ničil velice.

Ten stín, který nás doprovázel

a na tvoji slabost sázel,

v ničem se nemýlil,

když do Tebe neklid lil.

Já dostala krutou lekci,

že se raději schovat jen chci,

a tak do snů utíkám,

a tam tiše naříkám.

Zdají se mi pohádky,

že se k sobě vrátíme zpátky,

a přitom se děsím každého rána,

zda v mobilu nezasvítí od Tebe zpráva.

V tom snu neklidném

jak Popelka tančím

a celým tělem po Tobě lačním.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Rozsviťte světla! Tančím.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.