PŘÍHRANIČNÍ RAKOUSKO

PETR HEJNA

TIPY NA VÝLETY:

DOLNÍ & HORNÍ RAKOUSKO

S ODSKOKY K BLÍZKÝM ZAJÍMAVOSTEM,

DO VÍDNĚ I LEHCE PŘES PLOT DOMŮ

HRADY A ZÁMKY * skalní vyhlídky * KLÁŠTERY *

tajemné kameny * ŘEKY A JEZERA * ŽIVOT NA ZÁMKU *

STOPY ČESKÉ HISTORIE * VÁNOČNÍ VLÁČEK & BETLÉMY *

KDE TEČE VÍNO MÍSTO VODY * KDE KUŽELKY ĎÁBEL HRÁL * KDE CÍSAŘ PÁN POTKAL SISSI * EXOTICKÉ MOŘE V SRDCI BÝVALÉHO MOCNÁŘSTVÍ …

PÁR INFORMACÍ O LOKALITĚ

Obecně při vyslovení spojení turistika a Rakousko se vybaví především zimní i letní turistika v Rakouských Alpách, výjezdy za dle možností peněženky okukováním či drancováním dříve nedostupných obchodních center po otevření hranice jsou již jen minulostí nekrvavého dobývání nám zapovězeného Západu. Horské výlety jsou určeny především aktivně sportujícím jedincům, ovšem jak populace stárne, tak trpí omezeními danými zdravotními problémy, a navštívit krásy nebo historické památky u nejbližších sousedů touží i zmínění zájemci. Takže i jim je určeno toto přiblížení cílů snadno dostupných nejen po překročení dříve bedlivě střežené státní hranice.

Dolní Rakousko, též Dolní Rakousy, se člení jednak na karbaníkům známou číslovku "voko bere", tedy 21 okresů (německy Bezirk), zásadnější je dělení na plošnější tzv. čtvrtě (německy viertel). I jazyka sousedů méně znalý vydedukuje, že Industrieviertel je čtvrť průmyslová, Weinviertel vinná, Mostviertel moštová (míněno spíše burčáková) a Waldviertel lesní.

Našim turistům coby příhraniční oblast je nejbližší a vlastně i nejvíce nabízející právě ta čtvrť lesní, tedy Waldwiertel, podobně jako ta vínem oplývající.

Horní Rakousko se skládá z patnácti okresů a také čtvera čtvrtí - Hausruckviertel, Innviertel, Traunviertel a na naši Šumavu, resp. Bavorský les navazující Mühlviertel - jak z názvu patrno, jedná se o čtvrť mlýnskou.

Do uvedených částí Rakouska je od nás možno vstoupit mnoha hraničními přechody. Ve směru od západu k východu to jsou: Zadní Zvonková, Přední Výtoň, Studánky, Dolní Dvořiště, Nové Hrady, České Velenice, Halámky, Chlum u Třeboně, Nová Bystřice, Košťálkov, Slavonice, Vratěnín, Šafov, Hnanice, Hatě, Hevlín, Mikulov, Valtice, Poštorná, Břeclav, Hodonín a Sudoměřice.

Mapy

DOLNÍ RAKOUSKO

WALDVIERTEL

Již v úvodu zmíněný turistický ráj nabízí spoustu krajinných prvků, jako lesy, pole, louky, rybníky, potoky, řeky, mokřady, kamenné útvary i skalní vyhlídky, stejně jako historické památky. Od drobných kapliček po kláštery, od nepatrných zbytků bývalých hradů po malebné zámky. Kraj je protkán nespočtem turistých cest, stejně jako cyklistických, ve větších obcích fungují turistická informační centra, vzhledem k letilé pospolitosti i častému setkání se s „místními“ z řad za hranicí pracujících tuzemců často nebývá problém jazyková bariéra, propagační, mnoha informací plné webové stránky jsou samozřejmě dostupné i v perfektní češtině. Své kouzlo má toulání po rakouské straně řeky Dyje, nebo sledování toku řeky Kamp, objevování skalních útvarů v lesích, seznamování se s dávnou, často s naší spjatou historií ve zdivu zřícenin, rozjímání v klášterních zahradách a bazilikách, pozorování odchovu a výcviku dravců, zdatným určená je horská cyklistika - stejně tak je možná nenáročná varianta šlapání do pedálů, jako i mnoho míst je snadno dostupných motorovým vozidlem.

Interaktivní mapa turistických cílů v oblasti Waldviertelu ZDE.

Tak nasmažte řízky (ať pro ten pravý telecí Wiener Schnitzel nemusíte až do Vídně, i když tam je to také pěkné), sbalte batůžek a nějaké to Euro a vzhůru do hloubi Lesní čtvrti.

Nové Hrady nebo České Velenice jsou vstupní branou do oblasti Vitorazska, kterému vévodí historické město a zdáli viditelný zámek

Weitra

Centrum Vitorazska Weitra bývalo za Přemyslovců významné české město, je známé i jako město piva, a to díky letité tradici výroby tohoto oblíbeného nápoje. Malé městečko je typické svým středověkým rázem, dominantou je barokní zámek s čtveřicí barokních štítů.

Hrad Weitra (za slovanských časů Vitoraz), byl vybudován nad slovanským hradištěm v letech 1201 - 1208 Hadmarem II. z rodu Kuenringů, spjatých s Přemyslem Otakarem II., po Otakarově smrti přechází do majetku Habsburků.

Vitorazská stezka spojovala tyto končiny již v 10. století s hradišti na Malši, jako byly Branišovice nebo Doudleby. Za doby Rudolfa II. dochází k renesanční přestavbě - císař daroval Weitru svému komořímu Wolfu Rumpfovi, který pověřil italského stavitele a architekta Pietra Ferrabosca úpravou hradu, která trvala celých šestnáct let. Město i zámek zachvátily v letech 1651 a 1672 dva mohutné požáry, i kvůli jimi vzniklým škodám došlo v 18. století k dotvoření současných barokních štítů.

Tuto dobu reprezentuje svým vznikem i dodnes funkční zámecké divadlo, rokokový ráz mu dala úprava z roku 1885. Na tomto zvelebení se podílel ateliér Helmer & Fellner, namátkou architekti například karlovarského Grandhotelu Pupp a Císařských lázní, pražské Státní opery nebo brněnského Mahenova divadla.

Město na první pohled zaujme kromě zámku s třípatrovými arkádami i náměstím, kde jsou k vidění domy se sgrafitovou výzdobou, budova radnice nebo morový sloup svaté Trojice z r. 1748. Dochovala se část kamenných hradeb a jedna z městských bran, zvaná Zwettlerská.

Farní kostel nese jména svatého Petra a Pavla, špitál a špitální kostel je soukromým majetkem a tudíž nepřístupný. Pokud však projdeme uličkou kolem něj, můžeme vyrazit podle Lužnice, a to přes můstky po obou jejích březích, na pravém stojí budova bývalého mlýna a je zde i dvojice pomníků a ve stráni pramen, občas bez vody. Celá oblast se nazývá Gabrielino údolí po Gabriele Landgräfin zu Fürstenberg (1821-1895) a slouží jako přírodní promenáda od roku 1843.

VIDEO: Pohled na město, procházka podle řeky

Prohlídka zámku je bez průvodce, k dispozici jsou však audio informace, ve věžních prostorách se nachází muzeum, sezónní expozice v době mé návštěvy byla věnována parní a dieselové železnici, následují sbírky rodu Fürstenberků, kteří vlastní zámek již od roku 1607 do dnešních dnů. Po válce byl objekt zabrán Rudou armádou, jako obvykle krom prznění nepřátelských děv drancující a devastující kulturní památky.

Výstup na zámeckou věž nabídne panoramatický výhled na město a krajinu, sestup do sklepení pak expozici věnovanou železné oponě a pivovarnictví.

Právě nedávná historie, kdy sousední země oddělovaly ostnaté dráty, je mnoha pamětníkům velmi blízká, doba, kdy umírali lidé na hranicích při cestě za svobodou, se dá těžko zapomenout a omluvit. Smutné dokumenty oněch časů vyvažují ukázky směšné propagandy, nebo vzorové pokojíky dospívajících ve východním Berlíně před pádem zdi.

Co se piva týče - Weitra je údajně nejstarším pivovarnickým městem Rakouska, pivo se tu vaří od roku 1321. V době největšího rozkvětu pivovarnictví v polovině 17. století bylo ve Weitře v domácnostech a hostincích přes třicet pivovarů.

I proto jako jednou z atrakcí je pivní stezka ve Weitře, seznamující s historií pivovarnictví, ochutnávky pochopitelně nejsou zdarma. Každoroční pivní posvícení v polovině července nabízí speciální posvícenské pivo, živou hudbu a spousty pamlsků. Probíhá i volba chmelové princezny nebo turnaj chmelových (nachmelených?) rytířů.

Při návštěvě města vám ochotně pomohou v místním informačním centru v přízemí radnice.

VIDEO: Zámek Weitra - muzeum, věž * Expozice ve sklepení

Rakouská strana Novohradských hor nabízí romantické

Skalní vyhlídky

Nejen atraktivní vrcholová místa s rozhledem, ale i četné kamenné útvary nejdeme jen doslova pár kilometrů za hranicemi. Charakter lesních cest, vedoucích kolem kamenných seskupení i solitérů výrazně připomíná naši šumavskou Medvědí stezku.

Hned čtyři kilometry od přechodu Nové Hrady, cestou na historicky významnou Weitru, leží vesnice Heinrichs bei Weitra. Zde je nutno na křižovatce uprostřed vsi odbočit doleva a buď ponechat auto u kostela a kousek dojít pěšky, nebo zaparkovat přímo pod lesem po pravé straně silnice, kde začíná krátký značený a naprosto málo známý okruh kolem útvarů Brotlaibstein, Schalenstein, Rutschstein a Frauenschuh.

Cestou zpátky pokračujeme rovně přes křižovatku na Harbach a po zhruba kilometru narazíme na kapli Johana Tanzera (Tanzer Kapelle), připomínající krutou třicetiletou válku. Dále pokračujeme uvedeným směrem k vyhlídce Mandelstein, ukazatel na skalní útvar Hut doporučuji ignorovat, prakticky, kromě místy na zemi v porostu těžko dohledatelných obarvených kamenů, je „cesta“ prakticky neznačená a vedoucí přímo proti vrstevnici zarostlou a těžce schůdnou pasekou, plnou pařezů, kamenů, borůvčí a náletových dřevin. Pohodně ji sem lze totiž vyrazit od parkingu u Mandelsteinu.

VIDEO: Kamenné útvary a kaple u Heinrichs, Hut

Dále za ostrou serpentinou leží po levé straně silnice nepřehlédnutelné parkoviště, proti němu odpočinkový altán a informační tabule, pochopitelně i v jazyce českém. Odtud vstupní branou již vede pozvolná cesta lesem k nádherné, ani ne kilometr vzdálené vyhlídce Mandelstein.

Necelých 200 metrů před dosažením cíle je možno volit buď přímou, již více kamenitou, cestu kolem kaple, vystavěné na památku poválečného odsunu v roce 1945. Z vrcholu této hory (874 m n. m.) je vidět krásně na Nové Hrady, Borovany, Trhové Sviny, Dobrou i Hojnou vodu, rybník Žár, příhraniční vsi i Rakušany léta obávané a nenáviděné věže Temelína.

Okružní stezka vede pod úpatím skály a prochází také pod skalní branou Mandelsteintor, poutníka navrátí opět ke kapli, a dál již kolem kříže zmíněnou kratší cestou k plošině s výhledem. Je zde k dispozici dalekohled, a to zdarma, kromě dřevěného můstku zde najdeme praktickou masivní předsunutou kovovou konstrukci z roku 2013.

VIDEO: Vyhlídka Mandelstein

Pohodlná cesta po vrstevnici z parkoviště protilehlým směrem zavede po pár desítkách metrů ke kamenným útvarům Schöpsteine a Sonnensteine, stejně nenáročně pokračuje až na zmíněný Hut.

Najdeme zde, stejně jako ve většině skalních útvarů, i kameny s miskovitými prohlubněmi, často i sloužícími jako miniaturní jezírka.

VIDEO: Útvary za parkovištěm

Vyhlídky, především na rakouskou krajinu, umožňuje Nebelstein (1017 m. n. m.), vzdálený zhruba 10 km od Mandelsteinu za Lauterbachem. Ještě pozvolnější a kratší cesta z parkoviště vede kolem restaurace, z vrcholu s křížem a skalní kapličkou se naskýtá kruhový rozhled.

Dobře vidět je nedaleká Weitra, v dáli pak třeba klášter Zwettl, ale i naše Kleť, hraniční Třístoličník nebo část Třeboňské pánve. Dalekohled zde již je na mince, kovová plošina je ze všech stran opatřena fotografiemi krajiny s popisky míst, která jsou z daného směru vidět. Zajímavostí je, že na úbočí hory pramení řeka Černá.

VIDEO: Vyhlídka Nebelstein

Kdo se již nasytil skal a chce se vrátit domů, kratší cesta do vlasti vede přes přechod Horní Stropnice - Šejby, kde zanedlouho je možno navštívit na našem území například Hojnou a Dobrou Vodu.

Jen deset kilometrů od hranic leží největší rašeliniště v Dolním Rakousku

Hochmoor Schrems

Hochmoor Schrems je přírodní park přímo na okraji městečka Schrems. Od českými turisty často navštěvovaného rakouského hraničního města Gmünd je do Schremsu osm kilometrů, z přechodu Halámky pak devět. Milovníky přírody potěší Podvodní říše, rašeliniště a Nebeský žebřík.

Automobil lze bez problému zaparkovat u areálu Podvodního světa - UnterWasser Reich, odkud již vede přímo značená naučná stezka, dlouhá necelých pět kilometrů.

Vstup do Podvodní říše je zpoplatněn, expozice se zaměřuje na moderní pojetí života ve vodě a u vody, domov zde mají např. vydry. Rašeliniště je volně přístupné, celková plocha činí zhruba 300 ha, z toho 119 ha je od roku 2000 přírodním parkem.

Přírodní naučné centrum Podvodní říše vzniklo na základě iniciativy WWF Österreich a města Schrems připojením Rakouska v roce 1983 k Ramsarské úmluvě (úmluva o mokřadech majících mezinárodní význam především jako biotopy vodního ptactva), která byla podepsána v roce 1971 v íránském Ramsaru.

Dřevěná rozhledna (vybudovaná r. 2012) Nebeský žebřík (Himmelsleiter) s výhledem na rašeliniště se tyčí do výšky dvaceti metrů, vede na ni 108 pozvolných schodů, jinak je celý areál bezbariérový. Pohled na úzkou vodní plochu rozhodně stojí za naprosto nenáročný a bezplatný výstup. Psy je nutno mít v parku na vodítku.

Video: Nebeský žebřík a Hochmoor

Podvodní říše během zimních měsíců podřizuje svůj provoz biologickému rytmu chovaných zvířat - od 13. října do 11. dubna je veřejnosti uzavřena, výjimkou je období 24. - 29. prosince, kdy je otevřeno od 10 - 16 hodin. Přírodní park je přístupný po celý rok.

Neuvěřitelně hustě rozeseté památky v turisticky atraktivním příhraničním kraji Waldviertel přímo vybízejí k dnes legálnímu překročení hranice a toulkám po cílech od sebe vzdálených do deseti kilometrů. Jako první se po pár kilometrech (od přechodu Halámky či Nová Bystřice) nabízí strážní hrad nad potokem Reissbach - Dračicí

Litschau

První písemná zmínka pochází z roku 1215, hrad zbudovaný na trase dávné obchodní stezky sloužil jak k nezbytnému dozoru nad ní, tak k ochraně před nebezpečným sousedem, kterým byl, ač dnes k nevíře, český národ, a to jak za dob Přemyslovců, tak obávaných husitů (ti na hrad zaútočili r. 1431 a následně bylo nutno části pobořené zpustošeného a vypleněného hradu opět opravit). Majetkem českého držitele se nakrátko hrad stal během počátku třicetileté války (ve hře je místo lítého boje možná úplata, přijatá správcem hradu od stavovských zástupců). Hirschbergové, budovatelé sídla, přenechali roku 1282 Litschau jako léno von Kuenringům, nicméně po letech ho koupí opět nabyli a v roce 1297 je postoupili rakouskému vévodovi Albrechtovi I., z dalších majitelů jsou významná jména např. císař Bedřich III. a Ferdinand I., kolotoč pozdějších výměn majitelů zastavil rok 1763, kdy se pánem stává hrabě Christian August von Seillern, jehož potomci hrad neprodali, neprohráli v kartách, ani o něj nepřišli v boji, a tak rod Seillern-Aspang vlastní Litschau do dnešních dnů. Z novodobějších majitelů rodu stojí za zmínku zcela protipólní pánové modré krve - milovník, vystudovaný znalec a sběratel umění Antoino Seillern-Aspang, který uprchl před nacisty a sám podporoval jiné uprchlíky i pomohl k emigraci rodině přítele, který měl za ženu jistým rakouským rodákem s mastnou přehazovačkou a podivným knírkem nenáviděnou Židovku, zatímco Ladislau von Seillern-Aspang roku 1941 dobrovolně zažádal o říšsko-německé občanství, údajně na žádost, či spíše nátlak „prozíravé“ manželky.

Významnou, nejen pro nás, událostí byl rok 1398, kdy „náš“ (tou dobou i římský) král Václav IV. zde uvedl do úřadu rakouské velmože vévodu Viléma I. a Albrechta IV. Podrobná historie hradu i dění v této části Dolního Rakouska, od útlaku rolníků přes selské povstání po osudy členů rodu ZDE.

Hrad leží uprostřed nevelkého města, česky zvaného Ličov, nedaleko náměstí, nepřehlédnutelná je jeho 25 metrů vysoká věž. Na náměstí zaujme kostel sv. Michala i pranýř z roku 1688. Děti potěší sezónní projížďka waldviertalskou úzkokolejku na trati Gmünd - Litschau, každou první a třetí sobotu v měsících provozu - více ZDE, je možno navrátit se do století páry.

Zajímavostí je, že Litschau je rodištěm hudebníka Kaspara Schrammela, po jehož potulné kapele se dodnes označuje, bohužel s výrazně pejoritativním nádechem, sdružení nikterak výkonem oslňujících muzikantů coby „šraml“. Předobrazu dříve respektovaných šramlů je věnován hudební festival. Jiný festival je zasvěcen divadelníkům, probíhají zde farmářské trhy.

Komu se poštěstí, může prý za úplňkové noci na ochozu věže zahlédnout nikoliv Bílou paní, ale postavu bezslitovného vraha selských vzbouřenců, majícího odměnou za dobro, které po kraji rozséval, vlastní hlavu odseknutou a pod paží ji třímající. Dodnes nikdo nenalezl lžíci, kterou se nacpával generál švédského vojska při dobléhání hradu (oproti husitům však nepochodil), a kteroužto mu s nedojedeným soustem šípem vyrazila hbitá lučištnice, mající jednak dobrý výhled z věže, ale dozajista i perfektní zbraň (nebyla to spíše kuše?) a ostříží zrak i pevnou ruku.

Za návštěvu a prohlídku rozhodně stojí nedaleký největší rakouský dochovaný středověký vodní hrad

Heidenreichstein

Stejně jako Litschau leží uvnitř stejnojmenné obce, aniž by se vypínal kdesi v temných hvozdech na strmém skalisku. Drobně nad okolním terénem je vyvýšený díky malé skále, na které byl zbudován, jako ochranný prvek sloužil vodní příkop. Dva padací mosty rovněž v případě nouze byly vytaženy, malý počet oken také omezoval možnosti úspěchů nepřátel, hrad dokonce dobyt nikdy nebyl. Nevelký komplex hradu, přes svoji dobytívzdornost, působí až pohádkově malebně. Podobně, jako oproti němu opravdu mohutný a pyšně se tyčící Rappotenstein, krom své nepokořenosti je znám jako místo, kde panstvo zvalo ke dvoru minessengry.

Vznik hradu se uvádí kolem r. 1160, kdy zde jako první vyrostla okrouhlá věž, tzv. bergfrit. První písemná zmínka pochází z roku 1205 v souvislosti s majitelem Otto von Heidenreichsteinem, tedy s pojmenováním tohoto sídla odvozeného od prvotního budovatele hradu, uváděného coby Heidenreich, již s přídomkem sídla "stein". Následně bylo panství majetkem Hirschbergů, vévody Alberta I., vévody Friedricha I., Klingenbergů, vévody Albrechta II. a nejdéle zde pobýval rod Puchheimů. Z pozdějších vlastníků rozhodně nelze opomenout uherský rod Pálffyů, a současnými majiteli je nám dobře známý rod Kinských - zde se ovšem nejednalo o koupi, ale o přiženění se hraběte Christiana Kinského z Vchynic a Tetova.

Od svého vzniku ve 12. století nebyl nikdy dobyt. Současným majitelem je hrabě Kinský. Hrad je přístupný veřejnosti, podobně jako často u nás je možno jej navštívit mimo pondělky a některé svátky, v letní sezóně vlastně bez omezení, časy pro vstup jsou 10:00, 11:00, 14:00, 15:00 a 16:00 hodin. Průvodce pohotově a vtipně reaguje i na účast českých návštěvníků, snad z obav, aby se z nich nevyklubali dobyvatelé, je i pro jistotu trochu potrápí v mučírně.

Jihovýchodně od „panství" je možno navštívit přírodní památku, kterou je rašeliniště Heidenreichsteiner Moor, zaujímající plochu 30 ha. Krom typického rašelinného porostu, včetně masožravých rostlin, nechybí ani vodní plochy a balvany. Zde je vstup zdarma, parkování, stejně jako to u hradu, také - více ZDE.

Polohu hvězd v souhvězdí Štíra kopíruje tajuplné seskupení žulových obrů

MÍSTO ŠTÍRA

Častým cílem turistů kromě historických objektů jsou i rozličné kamenné útvary a viklany, které najdete např. ve známém a pověstmi opředeném Národním parku Blockheide Eibenstein, který se nachází poblíž Gmündu. Netypické kamenné útvary byly ve středu pozornosti již v keltských časech, sloužily jako obětní místa a byla jim připisována magická moc a síla.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Příhraniční Rakousko.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.