Lynne Grahamová

Nevěsta pro šejka

Překlad: Kristýna Vítková

Milá čtenářko,

potřetí a naposledy se setkáte s vnučkami řeckého miliardáře, který se rozhodl, že dívky, o něž pečuje, se dobře provdají! A tentokrát si neurčil vůbec přízemní cíl. Zoe, hlavní hrdinka příběhu nazvaného Nevěsta pro šejka, se totiž podle jeho vůle má stát princeznou! Asi Vás nepřekvapí, že se to celé trochu zvrtne. Starý pán ale nakonec svého dosáhne!

O královský purpur jde i v dalších dvou příbězích tohoto měsíce. Asi Vás zaujme především povídka pojmenovaná Miss nevěsta. Její hlavní hrdina, pohádkově bohatý a pohádkově krásný šejk, si totiž vybírá svou vyvolenou na „trhu nevěst“. Že by Vás zajímalo, jak může něco tak pošetilého skončit? Stačí se začíst!

V několika dalších příbězích vedle lásky, vášně a něhy hraje klíčovou roli pomsta. Ona láska a pomsta údajně často chodívají ruku v ruce, alespoň v knihách to tak bývá. Naštěstí v mých příbězích láska pomstu vždycky porazí! A i když jí to chvíli trvá, je to aspoň Pomsta plná něhy, jak jsem pojmenoval jeden z dalších příběhů, které si tento měsíc můžete přečíst.

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

The Sheikh Crowns His Virgin

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2019

Překlad:

Kristýna Vítková

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2019 by Lynne Graham

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2020

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-5132-7 (EPUB)

ISBN 978-83-276-5133-4 (MOBI)

ISBN 978-83-276-5134-1 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

02-516 Warszawa, ul. Starościńska 1B lokal 24-25

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Zoe se šťastně usmála a sešla po schůdcích dědečkova soukromého letadla. V Marabanu byl slunečný jarní den a vedro se ještě dalo snést. Nejvíc ze všeho se ale Zoe radovala z toho, že právě učinila první odvážné kroky vstříc novému životu.

Konečně je sama. Bez svazujících omezení svých sester, a co je nejdůležitější, bez jejich nízkých očekávání. Winnii a Vivi překvapilo, když souhlasila s několikaměsíčním přesunem do cizí země, aniž by z toho panikařila. A stejně tak je udivil souhlas, že se vdá za mnohem staršího muže, aby naplnila svou část dědečkovy dohody. A proč by taky ne? Vždyť půjde jen o předstírané manželství, ve kterém její budoucí manžel politicky využije fakt, že je vnučkou princezny zaniklého království Bania.

Dlouho předtím, než se Zoe vůbec narodila, se tato maličká země spojila s Marou, jiným maličkým státem, a vznikl Maraban.

Zoeina babička, princezna Azra, byla tehdy v obou zemích velmi populární. Princ Hákím se chtěl se Zoe oženit čistě jenom kvůli jejím předkům. To ale nic neměnilo na faktu, že se stane arabskou princeznou a několik měsíců si bude užívat báječnou samotu královského paláce. Nikdo ji nebude obtěžovat, nikdo se nebude ptát, jak se cítí, a nikdo si nebude dělat starosti, jestli by neměla častěji navštěvovat svého terapeuta, který jí pomáhal vyrovnat se s běžným životem. Od posledního záchvatu paniky uběhly celé měsíce, ale sestry kolem ní pořád běhaly jako kvočny a čekaly, kdy se zase zhroutí.

Zoe je zbožňovala, ale jejich neustálá péče a obavy ji okrádaly o nezávislost, kterou potřebovala, aby si znovu vybudovala svoji důstojnost a vydala se vlastní cestou. Přijetí role v tomhle hloupém předstíraném manželství bylo to jediné, co mohla udělat, aby konečně získala svobodu.

Kdysi všechny tři souhlasily, že se vdají za muže, kterého jim vybere dědeček, výměnou za finanční podporu pro jejich adoptivní rodiče, Johna a Liz Brookeovy. Winnie a Vivi už svoji část dohody splnily, takže Zoe nebyla pod žádným tlakem, protože Johnova a Lizina hypotéka byla splacena okamžitě po Vivině svatbě. Ano, pomyslela si Zoe kysele, i extrémně bezohledný Stamboulas Fotakis se třásl z toho, že by měl svoji nejmladší vnučku k něčemu nutit. Sestry ho přesvědčily, že je zoufale křehká a emocionálně zranitelná. Nikdo nevěřil, že by dokázala být silná, a Zoe se tomuto názoru žalostně poddala. Proto bylo tak důležité, aby to zvládla.

Zoe vyrostla společně se svými sestrami v pěstounské péči. Ve dvanácti letech prožila velmi traumatizující zážitek, ale všechen strach a bolest už dávno pohřbila. V Johnově a Lizině šťastném domově doslova rozkvetla, ale s nástupem na univerzitu, kde studovala botaniku, se její děsivé nejistoty vrátily. Doslova ji ovládly. Běžná přítomnost mužů a neustálé kamarádské dotazy, proč nechce žádného přítele, ji velmi stresovaly. Záchvaty paniky byly čím dál horší, a ačkoliv se snažila svoji úzkost před sestrami skrývat, nakonec se nebyla schopná vypořádat se svými problémy sama. Několik týdnů před závěrečnými zkouškami se nervově zhroutila, což znamenalo, že si musela vzít ve škole volno na zotavenou.

Vysokoškolský titul nakonec získala a chodila na terapie, které jí pomohly vrátit se do stavu, kdy ji neomezovala všudypřítomná paralyzující úzkost, ale sestry se k ní pořád chovaly, jako by se měla každou vteřinou rozsypat. Chápala, že jejich ochranitelské chování vzešlo z vzájemné lásky, ale také moc dobře věděla, že jejich přístup ji oslabuje a že se musí za každou cenu postavit na vlastní nohy. Jenže teď už byly obě vdané a jedna žila v Řecku a druhá v Itálii. Přesun do Marabanu jí poskytoval příležitost dokázat, že svou nešťastnou minulost překonala.

Zoe nastoupila do čekající limuzíny, vděčná za skutečnost, že její příjezd zůstal veřejnosti utajen. Princ Hákím trval na tom, aby se nikde neukazovala, a nic takového od ní ani nebude vyžadováno. Možná byl bratrem současného krále, ale v Marabanu nezastával žádnou oficiální funkci. Původně s ní měl jet dědeček, ale kvůli neodkladné obchodní záležitosti ji požádal, aby cestu absolvovala sama, a on přiletí až zítra. Samozřejmě, že jsem to zvládla, pomyslela si vesele a se zájmem hleděla na přeplněné ulice hlavního města. Tasit byl fascinující směsicí starého a nového. Spatřila letité budovy a propracované mešity s barevnými věžičkami, sevřené nově přestavěnými oblastmi s vysokými mrakodrapy a kancelářskými budovami. V Marabanu očividně právě probíhala modernizace.

Ropné bohatství měnilo celou zemi. Zoe si o Marabanu přečetla všechno, co se jí povedlo najít, a s překvapením zjistila, že nikdo neví, proč si její babička, princezna Azra, nevzala současného krále Táhíra, jak se od ní čekalo. Pravda byla, že Azra dřív, než si stačila vzít muže, který už měl tři další manželky, utekla se Stamboulasem Fotakisem. Královský palác podle všeho tyhle skutečnosti zatajil, aby si vládce zachoval důstojnost. Naštěstí jí Stam řekl všechno, co o původu své ženy věděl.

Už se stmívalo, když řidič odbočil z hlavní ulice k neuvěřitelně vysoké bráně s vojáky po obou stranách. Zoe s napětím hleděla na obrovský pozemek, ale limuzína vyrazila podél něj k rozsáhlému komplexu nízkých budov. Konečně zastavili před jednou z nich. Pomohli jí z vozu a zavedli ji dovnitř dřív, než vůbec stihla popadnout dech. Trochu ji zklamalo, že se ocitla v moderním domě. Ve velmi rozlehlém moderním domě, pomyslela si kysele, s přehnaně zlaceným nábytkem, který byl pouhou napodobeninou historických kusů. Služebná v dlouhém kaftanu se jí poklonila a zavedla ji po nádherně osvětleném schodišti do apartmánu sestávajícího z několika pokojů.

Zklamání, že nebude žít ve starobylém královském paláci, pozvolna vyprchávalo, jak zkoumala útulné a příjemně zařízené místnosti. Nebylo zrovna ideální, že nikdo ze zaměstnanců nemluvil jejím jazykem. Ona ten jejich taky neuměla, ale posunky se dá zvládnout ledasco, povzbuzovala se v duchu, zatímco jí služebná naznačovala, že brzy přinesou jídlo. Zoe se utěšovala, že se určitě ještě před odjezdem domů naučí několik užitečných frází, aby mohla lépe komunikovat.

Služebná už začala vybalovat její zavazadla, když se ozvalo zaklepání na dveře. Zoe k nim došla jako první.

Stál za nimi mladý hubený muž a sestra ve stejnokroji. „Jsem doktor Wazd,“ oznámil rezervovaně. „Byl jsem instruován, že vás mám přeočkovat. Sestra mi bude asistovat.“

Zoe sebou trhla, protože nesnášela jehly, a překvapilo ji to, protože všechna povinná očkování už podstoupila. Ale doktor o tom asi bude mít lepší přehled, ne? Vyhrnula si rukáv a zamračila se, když si všimla, že se mu klepe ruka. Udiveně vzhlédla a zjistila, že má úplně zpocené čelo. Okamžitě ji napadlo, jestli jeho nervozita nepramení z toho, že je čerstvě po škole. Ulevilo se jí, když mu sestra mlčky vzala stříkačku z ruky a dala jí injekci sama. Štíplo to, až musela zatnout zuby.

Chvíli poté dorazil tác s jídlem. Zoe se posadila ke stolu a zjistila, že se jí točí hlava. Nejspíš se na ní musí projevovat pásmová nemoc. Ale už během jídla začala mít pocit, že svět kolem ní zpomaluje. Tělo měla najednou těžké jako z olova. Začalo jí být na zvracení. Rychle vyskočila, že si odběhne na záchod, ale musela se chytit zadní opěrky židle, aby udržela rovnováhu. Roztřásla se jí kolena. Zuřivě zamrkala, ale temnota kolem ní byla čím dál neproniknutelnější. Zoe zděšeně zalapala po dechu a zhroutila se na zem.

Jeho královská Výsost, princ Farádž al-Basara, měl právě vysoce důležité jednání v Londýně. Probírali zrovna ropnou produkci jeho země, když mu v kapse zavibroval soukromý mobil. Tohle číslo znalo jen několik málo lidí a volali pouze v naléhavých případech. Omluvil se a okamžitě opustil místnost, protože ho zachvátily obavy. Udělalo se otci špatně? Nebo se stala v Marabanu snad nějaká jiná katastrofa?

Maraban byl maličký stát v Perském zálivu, ale byl jedním z nejbohatších na světě. Teroristický útok by však jakýkoliv pokrok v jeho domovině zastavil, protože i vojenské a bezpečnostní síly adekvátně odpovídaly velikosti státu. V těchto dnech spoléhal Maraban v otázkách bezpečnosti na své bohatství a diplomacii. Když Rádž nostalgicky vzpomínal na svůj domov, vždycky se mu vybavil ostrý kontrast mezi černou a bílou. Džípy a helikoptéry tam děsily zvířata v poušti a konzervativní středovýchodní duch země měl problémy se vyrovnat s odlišnými mravy a rychlou změnou moderního světa.

Naposledy tam byl před osmi lety, protože ho otec a král v jedné osobě sesadil z pozice korunního prince a poslal ho do vyhnanství za to, že odmítl nastoupit do armády, a ještě vehementněji se odmítl oženit s nevěstou, kterou mu vybrali. Ne, nebyl svědomitý a poslušný syn, uznal Rádž pochmurně. Byl tvrdohlavý rebel a naneštěstí pro něj v jeho kultuře neexistoval větší hřích.

To však znamenalo, že si Rádž po svém ne úplně hvězdném začátku musel prošlapat vlastní cestu v obchodním světě, kde mu ovšem jeho bystrý mozek, intuice a schopnost odhadovat trendy zajistily nadpozemský úspěch. Taky se naučil, jak směrovat Maraban vstříc budoucnosti i ze zahraničí, jak si najít spojence, přilákat obchodníky a investory z cizích zemí, zatímco neustále podporoval rozvoj veřejné infrastruktury, tolik potřebné k tomu, aby jeho země udržela krok s nejnovějšími technologiemi. A odměna za jeho neúnavné soustředění a odhodlání? Maraban, domov, který miloval, doslova vzkvétal.

Zvedl telefon a příjemně ho překvapilo, když uslyšel hlas svého bratrance. Omar byl jeho nejlepším přítelem už od vojenské střední školy, kterou museli oba z donucení navštěvovat. Od temných časů nepolevující šikany a týrání, které si Rádž stále živě vybavoval. Jako korunní princ měl na zádech doslova červený terč a otec nařídil zaměstnancům, aby nad tím přimhouřili oko. Věřil, že těžké prostředí jeho jediného syna zocelí.

„Omare, co pro tebe můžu udělat?“ zeptal se téměř vesele. Úzkost, že se otci udělalo zle, se okamžitě vytratila, protože v tom případě by nebyl poslem špatných zpráv Omar. Takový hovor mohl vést jenom někdo z otcových zaměstnanců. Koneckonců matka zemřela, ještě když byl malý kluk. Vzpomínka na její smrt ho přikovala na místě. Nikdy na ni nezapomene, protože zemřela vlastní rukou. Rádžovi velmi dlouho trvalo přijmout, že její zármutek převýšil lásku k devítiletému synovi. Nikdy se nezbaví toho pocitu opuštění. Veškerá něha, láska a starostlivost zmizely z jeho dětského světa společně s ní.

„Jsem v pěkném průšvihu, Rádži. A ty jsi nejspíš jediná osoba s dostatečnými znalostmi, na kterou se můžu obrátit,“ oznámil Omar. Jeho obvykle pozitivní hlas se ztratil v nenávratnu. „Zatáhli mě do něčeho, čeho se nechci účastnit, a je to opravdu vážné. Víš, že jsem monarchista a své zemi jsem oddaný, ale existují věci, které prostě nemůžu –“

„Přejdi k věci,“ skočil mu Rádž pobaveně do řeči. „Do čeho tě namočili?“

„Dnes brzy ráno mi zavolal někdo z paláce a požádal mě, jestli bych nedohlédl na jednu ‚zásilku‘ a nenechal ji u sebe v bezpečí, dokud se mi někdo neozve. A to je ten problém, Rádži… Nedoručili mi zásilku, ale ženu.“

„Ženu?“ zopakoval Rádž nevěřícně. „Děláš si ze mě srandu?“

„Kéž by. Všechny ženy u nás zuří a dokonce mě vyhodily ze stanu, abych šel za ní,“ lamentoval Omar. „Moje manželka si myslí, že jsem se zapojil do obchodu s bílým masem.“

„To nemůže být pravda,“ prohlásil Rádž přesvědčeně, protože trestem za takový zločin byla smrt. Otec pečlivě dohlížel na to, aby v Marabanu prakticky neexistoval obchod s drogami ani prostituce.

„Samozřejmě že ne,“ souhlasil Omar. „Ale i když ten příkaz přišel z nejvyšších palácových kruhů, nikdo po mně nemůže chtít, abych věznil ženu proti její vůli.“

„Jak víš, že přišel seshora?“ zeptal se Rádž.

Omar mu prozradil jméno a Rádž zaskřípal zuby. Bahadúr Abdi byl otcův nejdůvěryhodnější vojenský poradce a mohl jednat jedině na králův příkaz. Tahle šokující informace vrhala na celý únos úplně jiné světlo, protože to znamenalo, že v něm skutečně hrál roli jeho otec. „Kdo je ksakru ta žena?“

„Nebude se ti to líbit, stejně jako mně,“ varoval ho ztěžka Omar. „Kontaktoval jsem palác hned, jakmile jsem se vzpamatoval z toho, že mi doručili ženu. Bylo mi řečeno, že je posledním potomkem rodu al-Mishaal. Šokovalo mě to. Myslel jsem, že jsou všichni dávno mrtví! Víš vůbec, že se můj otec před dvěma měsíci rozvedl s matkou?“

Rádž byl oběma zprávami tak vyvedený z míry, že téměř neposlouchal. Omar mu líčil, jak matka o rozvodu odmítla diskutovat a se zvláštním klidem přihlížela konci manželství, které trvalo padesát let a jehož výsledkem byly čtyři děti a nejméně tucet vnoučat. Princ Hákím, Rádžův strýc a Omarův otec, byl zahořklý a ambiciózní muž, který se po Rádžově exilu toužil stát uznávaným dědicem trůnu místo něj. Jenže Rádž mu paradoxně nedokázal jeho ambice vyčítat, protože jako králův mladší bratr strávil Hákím celý život ve stínu trůnu a všichni ho v podstatě ignorovali. Neměl žádnou moc, protože jeho královský bratr mu odmítl předat jakoukoliv zodpovědnost. Navíc svého dědice mohl jmenovat pouze král a Hákím už dlouho toužil po moci a společenském postavení.

„Jak do toho zapadá tahle žena?“

Omarovi se v hlase ozvalo jisté podezření a Rádž zbledl. Najednou ho kvůli manipulativnímu spiknutí, které se v tichosti odehrávalo za palácovými zdmi, zachvátila vlna vzteku. „To přece není možné?“

„Možná ne. Musím uznat, že nevypadá, jako kdyby měla marabanskou krev. Má blonďaté vlasy… a připomíná mi tu z pohádky… Šípkovou Růženku,“ přiznal ztěžka Omar.

Rádž pootevřel pevně sevřené rty. „Princezna Azra byla dcerou dánského průzkumníka, který měl světlé vlasy,“ zamumlal tiše. „O jejím útěku k tomu řeckému magnátovi toho moc nevím. Pracoval tu v době, kdy se naše dvě země zrovna spojovaly, ale jejich společný odjezd způsobil obrovský skandál. Měla se stát otcovou čtvrtou ženou, ale ona místo toho utekla s Fotakisem a vzala si ho.“

„To jsem nevěděl… ale tohle se týká spíš tvé historie.“ Omar si ztěžka povzdechl. „Jen mi dej nějakou diplomatickou radu, co mám dělat, protože já jsem v koncích. Ta žena byla evidentně unesena. Moji doktoři tvrdí, že ji zdrogovali do bezvědomí, a nemá u sebe žádné doklady. Ale i kdyby patřila mezi další generaci rodu al-Mishaal, vzešlou z princeznina dávného manželství, pořád nemůžu uvěřit, že by si jakákoliv mladá žena chtěla vzít někoho tak starého jako je můj otec –“

„Překvapilo by tě, co jsou některé západní ženy schopné udělat, aby se staly bohatými arabskými princeznami. Zmiň se o tom, že v sázce je koruna, a budeš mít přede dveřmi celý zástup,“ odpověděl cynicky Rádž. Temné rysy mu ztuhly, když si vybavil vlastní zkušenost a tu zdrcující zradu… a co bylo nejhorší, jen pár okamžiků poté, co se navždy rozpadl jeho vztah s otcem. Dokonce i roky po své mladické nerozvážnosti si v západním světě uvědomoval, jaké lákadlo představuje jeho status a bohatství. V jeho blízkosti se dokonce i zdánlivě inteligentní ženy předváděly jako na módní přehlídce ve snaze ho zaujmout a dostat do postele. Rádž se ale k jejich zklamání nedal ulovit, okouzlit nebo potenciálně svést, protože on sám byl lovec. A co bylo nejdůležitější, prožitá nevěra a matčina sebevražda ho jen utvrdily v názoru, že ženám se nedá věřit.

„To mě asi… nepřekvapuje,“ odpověděl Omar taktně. S největší pravděpodobností také přemýšlel o Rádžově ponižující minulosti, kvůli které utrpěla jeho pýcha. „Ale jednu věc si troufnu tvrdit. Pokud je to nějaká otcova hra, takové manželství přijme jen velmi málo lidí. Už takhle je nepopulární a ze stejné staré školy jako tvůj otec. Neznám nikoho, kdy by ho přijal za následníka trůnu místo tebe, ani kdyby se mu nějak povedlo oživit ducha staré královské rodiny al-Mishaal tím, že si přivede jejich nevěstu!“

Rádž už stál mimo palácovou politiku velmi dlouho, ale nikdy na pletichaření ve snaze prosadit se na úkor druhých nezapomněl. Zasmušile si pomyslel, že jako Hákímova nevěsta bude vnučka princezny Azry neocenitelnou loutkou. Polovina marabanské populace má totiž banijské kořeny a před čtyřiceti lety utrpěla velké zklamání, když sloučení jejích zemí nebylo stvrzeno tak, jak jim slibovali. Tedy sňatkem mezi jedinou banijskou princeznou a králem Mary. Všichni ti lidé se cítili podvedeni, že v marabanské královské rodině chybí banijská krev. Pokud by si strýc vzal Azřinu vnučku, pak by měl rozhodně důvod k oslavě a jeho popularita by prudce vzrostla. A právě proto by Rádžův otec nikdy takový sňatek neschválil. Král Táhír netoleroval konkurenci nebo v tomto případě svého mladšího bratra, který se považoval za důležitějšího, než jaký ve skutečnosti byl. Jenže po takovém veřejném senzačním kousku by králi nezbylo nic jiného než Hákíma formálně jmenovat korunním princem místo svého syna.

Omar Rádžovy zběsilé myšlenky přerušil. „Pověz mi, co s ní mám dělat?“ dožadoval se rozlíceně. Evidentně mu vadilo, že tu mladou ženu unesli, aby zabránili podle něj zcela nevhodnému manželství. „Jak se z téhle otřesné věci můžu bezpečně a slušně vyvléknout?“

A tak mu to Rádž vysvětlil. Tak stručně, až to jimi oběma otřáslo. Pak se vrátil na schůzku a omluvil se, že se musí neodkladně věnovat rodinné krizi. Zkontaktoval detektivní kancelář, která už pro něj v minulosti odvedla vynikající práci, a vyžádal si materiály o strýcově domnělé snoubence. Potřeboval informace, a to co nejrychleji, ale přistihl se, že má velké problémy se soustředit.

Proč?

Protože se poprvé po osmi letech chystal domů, a i když byl vzteky bez sebe, že bude muset jednat s další bezcharakterní a prodejnou ženou, mnohem víc byl nadšený vyhlídkou, že zase uvidí svoji zemi…

Zoe se vynořila z neklidného, zmateného snu a někdo jí přitiskl ke rtům sklenici vody. Nedokázala zaostřit a tělo měla jako z gumy, ale potřebovala na záchod, a také to řekla. Ten někdo jí pomohl na nohy a podepřel ji. Matně si uvědomila, že jich muselo být víc, protože nedokázala udělat ani krok, jak se jí podlamovala kolena. Pokusila se prozkoumat své okolí, ale podivně prohnuté stěny ji vyděsily k smrti, a tak cestou zpět radši držela oči zavřené. Ustrašeně jí došlo, že ji zdrogovali a odvezli neznámo kam. Bezúspěšně se pokoušela zůstat vzhůru a soustředit se na tuto skutečnost. Musí se ochránit! Musí! A přesně tuto litanii si opakovala pořád dokola, ale ani panika jí nezabránila, aby se nepropadla zpět do bezvědomí.

Jakmile Rádž dostal informace o Zoe Mardasové, byl přinucen rapidně přehodnotit své předpoklady. Proč by pro všechno na světě tato žena souhlasila, že si vezme muže téměř stejně starého jako její dědeček? Finanční motiv mohl téměř jistě vyloučit, když jí kryl záda multimilionář Stamboulas Fotakis, který byl podle všeho vůči ní až extrémně ochranitelský. Rádž začal mít další, ještě hrozivější podezření. Řecký magnát by totiž únos své vnučky jen tak nepřijal. A rozhodně by nedovolil, aby se to ututlalo. Ale nejdivnější na tom bylo, že právě Fotakis se zdál být strůjcem domluveného manželství mezi Hákímem a Zoe. Co z toho Stam Fotakis získá? Nějakou lukrativní smlouvu? Nebo titul pro svou vnučku? Rádž zvážil všechny neznámé a rozhodl se kontaktovat Fotakise přímo…

Když se Zoe znovu probrala, někdo jí zrovna česal vlasy a mumlal přitom něco cizím jazykem. Otevřela oči a spatřila, jak vedle ní klečí usmívající se starší žena a s obdivuhodnou péčí jí pročesává dlouhou hřívu blonďatých vlasů. Nevypadala nebezpečně a Zoe se přinutila k úsměvu. Její vrozený smysl pro přežití právě vykoukl na povrch. Dokud nezjistí, co se tady děje, bude jako poslušná zajatkyně spolupracovat až do doby, kdy ji přijde zachránit dědeček. Jednu věc totiž věděla naprosto jistě. Nebude to trvat dlouho a Stamboulas Fotakis se objeví ve dveřích. Ve chvíli, kdy si uvědomí, že Zoe zmizela, rozpohybuje obrovskou mašinérii a obrátí doslova každý kámen, dokud ji nenajde. Uklidnilo ji to.

Jemně vytáhla své vlasy ženě z ruky a posadila se. Žena se postavila a pomohla jí rovnou do koupelny. Cestou jí došlo, že včera nebyla dezorientovaná, když jí připadaly stěny kolem ní divné. Očividně už totiž nebyla ve vile palácového komplexu, ale ve stanu. V obrovském a luxusním stanu vyzdobeném drapériemi a opulentním sezením, ale pořád to byl stan! A přilehlá koupelna také. Zoe bylo horko a potila se. Roztouženě se zadívala na sprchu, ale nechtěla riskovat svlékání donaha. Opláchla si obličej studenou vodou, osušila ho ručníkem a zamračila se na cizí dlouhou bavlněnou róbu, kterou měla na sobě místo sukně a halenky, v níž přiletěla. Ten příšerný doktor a jeho sestra, pomyslela si znechuceně. Už nikdy nebude věřit doktorům!

Proč ji unesli z princovy vily? Ačkoliv jí nikdo nikdy neřekl, že to byla jeho vila, jednoduše to předpokládala. Zamyšleně došla k závěru, že si někdo jejich sňatek nepřeje. Bez problému, pomyslela si sklesle. Ale nemuseli ji přitom bodat jehlou do ruky a přesouvat ji v bezvědomí někam do stanu, protože ona by klidně s radostí a bez jediného slova odletěla domů. Navíc měla za to, že dědeček by reagoval stejně. Ještě před odletem požadoval od budoucího manžela velmi silné záruky, že bude v Marabanu v bezpečí. Byl by znechucený tím, co se tu děje. Jistě by pro Stama Fotakise nebyl její královský titul a cesta ve šlépějích princezny Azry tak důležitý, aby riskoval její život?

Když se po chvíli vrátila do hlavního stanu, dvě ženy zrovna prostíraly jídlo. Naprosto nenuceně změnila směr k nechráněnému vchodu. To, co spatřila, ji doslova přikovalo na místě. Venku stály v kruhové formaci další stany a za nimi se až k horizontu vzdouvaly písečné duny. Byla v poušti, takže útěk bude mnohem náročnější, než na co se cítila. A pro tak riskantní podnik bude potřebovat přinejmenším nějaký dopravní prostředek a mapu. Její nervozita ještě stoupla. Vždyť se ocitla v naprosto nezvyklém prostředí. Zoe ztěžka polkla. A kde jinde než v poušti by stály stany? posmívala se sama sobě.

Nad jedním ze stanů spatřila listy rotoru helikoptéry. Tak takhle sem dorazila? Přiletěla vrtulníkem? Otřásla se, když ji napadla další děsivá myšlenka.

Proč předpokládala, že ji unesli, aby se nemohla do dvou dnů konat svatba? Dědeček byl extrémně bohatý muž. Stejně tak bylo možné, že za ni budou chtít pořádné výkupné. Tento scénář znamenal, že jí mnohem pravděpodobněji někdo ublíží. Najednou se jí udělalo špatně. I když jí jedna z žen opatrně poskládala ztuhlé paže na hruď a objala ji, Zoe cítila všechny příznaky nadcházejícího záchvatu paniky. Její mysl už se vzdalovala a myšlenky jako by se utrhly ze řetězu.

Už se viděla zbitá na fotografii, pořízené za účelem dědečka přinutit, aby zaplatil. Srdce jí bušilo jako o závod. Prudce se odvrátila od výhledu na tábor a vůbec si nevšimla, že se ženy poklonily a rychle zmizely ze stanu, když se na jeho prahu objevila neznámá mužská silueta. Měla stažené hrdlo a sotva popadala dech. Chvíli se potila, pak se zase třásla zimou a s narůstající panikou se začínala kolébat ze strany na stranu.

Jsem v pořádku, jsem silná, zvládnu to, opakovala si v duchu. Ale mantra, která obvykle fungovala, ji zklamala a na okamžik ji ovládla syrová hrůza.

Přímo za ní se ozval mužský hlas a na rameni ucítila dotek něčí ruky. Vyděšená Zoe zareagovala naprosto automaticky, tak jak se to měsíce učila, aby se dokázala sama bránit.

Prudce se otočila, vrazila mu loket do hrudi, sevřenou pěstí zamířila k hrdlu a trhla kolenem, aby ho kopla do rozkroku.

Rádž byl ženou téměř dětské postavy, která na něj zaútočila, tak vyvedený z míry, že se málem skácel už jen tím překvapením. Pak ovšem zafungovaly i jeho trénované instinkty. Jako tanečník se dvěma rychlými pohyby přetočil a zablokoval ji, než ji zkušeným chvatem opatrně složil na koberec.

„Slez ze mě, ty bastarde!“ zaječela na něj. Kousala, škrábala a zatínala do něj nehty, a dokonce se jí podařilo uvolnit mu bílý šátek kolem hlavy.

Rádž od ní stále v šoku ustoupil, protože by ji nedokázal přemoci, aniž by jí ublížil, a to nehodlal riskovat. Zběsile se překulila dozadu a čirá hrůza v její tváři jen odrážela jeho pocity. V očích měla slzy a byla bílá jako stěna.

„Tady jste v bezpečí. Nikdo vám neublíží.“ Rádž se sehnul na její úroveň, ale ona se pozadu odplazila k dřevěné bedně jako zvíře zahnané do rohu. Rukama si objala si kolena a začala se kývat dopředu a dozadu. Byla velmi drobná a veškeré jeho instinkty mu velely, aby ji chránil. „Na svoji čest přísahám, že jste v bezpečí…,“ zopakoval s takovým přesvědčením, jaké do svého hlasu jen dokázal vložit, protože ona ho vůbec neposlouchala. Vlastně se na něj ani nepodívala.

Naštvalo ho, když zjistil, že za ní bratranec neposlal svoji anglicky mluvící manželku Faridu, aby Zoe okamžitě vysvětlila, že jí nic nehrozí. Ale ze všeho nejvíc proklel svého prohnaného otce a jeho všemohoucnost, s jakou ovládal Maraban, protože Rádž byl přesvědčen, že to on nařídil únos Hákímovy mladé snoubenky. Spočítal si otec dobře, jaký to bude mít dopad? Chápal vůbec, že rozpoutá tak ničivý skandál, že ho před žádnou vyspělou zemí neobhájí? Ne, král Táhír nerozebíral příčiny a následky. On prostě zajistil, aby plán jeho ambiciózního bratra, jak si zajistit vyšší postavení, selhal, a nedbal přitom na žádné neočekávané následky.

Frustrovaný a rozzuřený právě probíhající situací se svezl před Zoe Mardasovou na kolena a pokusil se ji přesvědčit, aby zkusila dýchat a uklidnila se. Prohlížela si ho svýma neuvěřitelnýma zelenýma očima, které mu připomínaly dva smaragdy, a pomalu zamrkala, až se jí zachvěly dlouhé černé řasy. Na setinu vteřiny zůstal na její chladnou skandinávskou krásu šokovaně hledět. Pak se zhluboka nadechl, zadržel dech a zase pomalu vydechl, aby jí předvedl, co má dělat. Zopakovala to a střelila po něm pěkně podrážděným pohledem, jaké nebyl zvyklý u mladých žen vídat.

„Já vím, co mám dělat!“ vyštěkla Zoe hned, jakmile znovu normálně dýchala. „Ale jak to víte vy?“

„Když jsem byl v pubertě, trápily mě podobné záchvaty,“ přiznal Rádž a vyděsil svou upřímností jak sebe, tak Zoe. Těžká šikana, kterou prožil na vojenské škole, ho zanechala pár následujících let ve špatném stavu. Mohl si jenom domýšlet, že jeho upřímnost způsobil pohled na její zranitelnost a přirozená potřeba ji uklidnit.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nevěsta pro šejka.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.