ŠTĚPÁN KOPŘIVA

MARK

STONE

ADARHARGSKÝ JED

OBSAH

ÚVOD

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

Ukázka z dalšího dílu: Kalužiny modré krve

ÚVOD

Pozemská unie, federace osmdesáti pěti planet, už pět století pokračuje v mocné expanzi po celé Galaxii. Její vlády si však postupem času uvědomily, že sbližování s primitivními civilizacemi vede k ekologickým katastrofám. Domorodci se po kontaktu s pozemšťany přestávali sami vyvíjet, stávali se na nich závislými a žebrali o techniku, kterou nedokázali pochopit. V případě jedné planety to došlo dokonce tak daleko, že domorodci málem vyhynuli. Podařilo se zachránit pouze několik párů, které pak byly přemístěny do přírodní rezervace, jako se to kdysi dělávalo se zvířaty.

Proto vznikl zákon o nevměšování. Když kosmická loď Průzkumnické galaktické služby objevila planetu obývanou humanoidními bytostmi, měla rozkaz ji pouze zaregistrovat, ale v žádném případě nenavazovat kontakt, dokud se podrobně neprověřila úroveň její civilizace.

Pokud byla planeta na určité technické úrovni, navázalo s ní Ministerstvo galaktických vztahů diplomatické styky. V opačném případě byla záležitost svěřena Službě pro dohled nad primitivními planetami (SDPP), která měla za úkol vypracovat a dvakrát v průběhu sta let předložit studii o vývoji domorodců.

Protože se však ukázalo, že pozorování z umělých satelitů jsou nedostatečná, byly přímo na místo vysílány posádky složené z agenta činné služby a androida, kteří se nenápadně vmísili mezi domorodce.

Jedním z takových agentů byl i Mark Stone.

1

Už ve chvíli, kdy toho muže spatřil, bylo Stoneovi jasné, že tady něco nehraje. Rychlý pohyb, kterým muž hrábl po zbrani, mu to definitivně potvrdil.

Tohle nebyl Volgakov.

Volgakov by po Stoneovi přece nechtěl střílet.

A taky by se nenechal vyřídit bočním kopem dřív, než stačil stisknout spoušť.

Stejně jako Stone byl Volgakov Khovův agent, takže by se po jednom kopu do hlavy nezhroutil jako panák z vaty. Stone sebral pistoli, která muži vypadla z ruky, a strhl mu protipísečnou masku.

Ne, nebyl to Volgakov.

Otázka zněla: Kde tedy sakra Volgakov je? Stone se podíval na hodinky. Bylo deset čtyřicet tři, jedenáct minut po domluveném termínu schůzky. Podle všech pravidel tu Stone už minutu neměl být, za tři hodiny měl Volgakova vyzvednout na náhradním místě. Ale muž s pistolí tady nečekal náhodou a Stone pochyboval, že se na náhradním místě Volgakov vůbec objeví.

A přitom to měla být tak jednoduchá akce. Čistá rutina, žádný přímý konflikt, obyčejné vyzvednutí agenta z terénu. No tohle tedy rutina nebyla.

Stone se rozhlédl kolem sebe. Plechová bouda stála osamoceně v poušti, opuštěná už před dlouhými roky. Kromě ležícího těla a nánosů písku v ní nebylo absolutně nic. Stone vyšel ven do studené kallronské noci.

Pokusil se zavřít dveře, které písečná závěj zablokovala v otevřené poloze. Nejdřív se nechtěly hnout a pak mu zůstaly v ruce. Nechal je dopadnout do písku a posvítil na ně tužkovou baterkou. Oprýskaný nápis v kallronštině hlásal ETECKÝ ENZIN.

Stone obešel boudu a začal prohledávat poušť. Poklop nad šachtou k podzemním cisternám objevil během chvíle. Sjel dolů po rzí zčernalém žebříku a ocitl se v krátké betonové chodbě.

„To jsi ty, Morte?“ ozvalo se.

„Jistě,“ řekl Stone a zhasl baterku.

„Tak co? Dostals ho? Měl u sebe zboží?“

„No, jak se to vezme…“ odpověděl Stone a vydal se do tmy za hlasem.

„Co jak se vezme?“ dožadoval se Mortův společník. „Na tohle odpovědět přece není nic složitýho, ne? Měl nějaký zboží, nebo ne?“

Stone se dostal k rohu, zpoza něhož se linulo tlumené světlo i hlas.

„Ne. Neměl nic.“

„Sakra,“ řekl hlas. „A dostals toho chlápka aspoň?“

Stone se zastavil těsně před rohem. „Ne.“

Hlas znervózněl. „Ne? Von ti utek? Kde je teď?“

„Tady,“ řekl Stone a vrhl se za roh.

Tlumené světlo pocházelo ze zapálené svíce, v jejímž mihotavém svitu uviděl Stone postavu, která seděla na prázdném barelu. V letu zahlédl koutkem oka něco jako černý ranec ležící u zdi, ale nevěnoval mu pozornost, protože se soustředil na to, aby muže strhl z barelu a dvakrát mu praštil hlavou o betonovou podlahu.

Muž nebyl taková měkkota jako jeho kolega nahoře. Zůstal při vědomí. Stone vstal, s očima upřenýma na ležícího protivníka couvl ke zdi a odhrnul cíp umaštěné černé látky, do níž byl zabalen ranec.

„Nazdar, Volgakove,“ oslovil balík.

„Nazdar, Stone,“ odvětil balík.

Volgakov byl svázaný a zakrvácený, ale jinak vypadal v pořádku.

„Jsou tady jenom tihle dva?“ zeptal se Stone.

„Jo.“

„Fajn,“ řekl Stone. „A teď ty,“ obrátil se k muži na zemí, který ho sledoval vyvalenýma očima. „Proč jste Volgakova zajali a co k čertu…“

Exploze omračujícího granátu ho dokonale zaskočila.

Celý svět se Stoneovi utopil ve řvoucí bílé mlze, kterou jen tu a tam probleskoval nějaký obrys a občas i slovo.

„… ak fajn, vy zatrac… kde jste… ylezte a já vám nakopu ty vaše…“ Stone měl dojem, že ten hlas poznává. A taky měl dojem, že až se mu ho povede přiřadit ke konkrétní osobě, nebude mít vůbec radost.

Nahmatal zeď, opřel se a snažil se silou vůle zahnat následky omračujícího granátu. Částečně se mu to dařilo. Bohužel se to částečně dařilo i muži, kterého předtím vyřídil. Ten vytrhl ze svého hábitu pistoli, a než mu v tom Stone stačil zabránit, začal naslepo pálit kolem sebe.

„Tak vy budete střílet!“ zaječel hlas, který byl Stoneovi tak povědomý (a z něhož, až ho konečně pozná, nebude mít vůbec radost). „Dobře, koledovali jste si o to! BSVP se s ničím nemaže!“ Vzápětí se ozvala střelba i ze směru povědomého hlasu.

Vypukl ohlušující chaos. Jediné, co mohl Stone udělat, bylo vrhnout se zem a doufat, že ho nezasáhne zbloudilá kulka. Teď by se mu ochranný pás hodil. Hodil by se i Volgakovovi. Možná víc než Stoneovi, protože neměl jeho štěstí.

„Au! Sakra!“ zařval hlas do rachotu výstřelů a hvízdání odražených kulek. „Kristepane, Harrisi, vykašli se na to! Dyť ten chudák už stejně nemá náboje!“ Což byla pravda, muž na zemi už chvíli jen naprázdno cvakal.

Při vyslovení jména se Stoneovi konečně rozsvítilo. Jistě, Kulomet Harris.

Bylo to přesně, jak si myslel, a neměl z toho vůbec radost.

2

„Mohl bys mi vysvětlit, cos to tam prováděl?“ dotazoval se Volgakov Harrise. Měl plné právo se ptát. Dvě z Harrisových střel ho zasáhly, jedna mu roztříštila lýtkovou kost, druhá se zastavila v ramenním kloubu. Lékařský robot na palubě Merkuru rány jen zafixoval, operace musela počkat na Zemi.

„Přijel jsem tě jistit.“ Harris si na stolku v kajutě rozložil svůj arzenál, čistil prehistorický italský automat Franchi LF-57 (byl jedním z mála v Bezpečnostní službě pro vnější planety, kteří ještě používali střelné zbraně a nepřešli na termickou výzbroj) a vůbec nevypadal, že se stydí. „Měl jsem takovej pocit, takový nejasný tušení, říkej tomu, jak chceš, že tě ty špinavý Kallronci nenechaj jen tak odletět. Že bude nutný jim trochu domluvit. A taky že jo.“

„Vyzvednout mě měl Stone.“

„Ale původně jsem to měl dělat já. Vyfouknul mi to.“

„Přidělil mu to generál Khov. Protože tě zná.“

„Stone mi to vyfouknul,“ opakoval Harris. „A navíc tohle není záležitost pro Službu pro dohled nad primitivními planetami. Kallron není primitivní planeta. Je to vnější planeta. Spadá do referátu BSVP.“

„Generál Khov ten úkol přidělil Stoneovi. Co je na tom nejasnýho?“

„Přidělil, protože mi to Stone vyfouk. No dobře, jo, jasně, já vím, ale říkal jsem si, že když už mám cestu kolem…“

„Tak se stavím a podělám to.“

Kulomet Harris na Volgakova pohlédl s upřímným údivem. „Cože? Dyť jsem vás dva zachránil!“

Volgakov naprázdno otevřel ústa a zase je sklapl. Stone zápasil se dvěma naprosto protichůdnými nutkáními – rozesmát se, nebo vstát a zastřelit Harrise jeho vlastním automatem.

„Když už jsme u toho,“ zeptal se Volgakova, „proč tě ti Kallronci vlastně zajali?“

Volgakov mávl rukou. „Blbá náhoda. S Operací Farthebruder to nemělo nic společnýho.“ Spustil nohy z lůžka a pokusil se na ně postavit. Neúspěšně. „Mysleli, že jsem kupec, který tam čeká na pašeráka. Takže se rozhodli, že nám od předpokládanýho kontrabandu ulehčí. Mizerové.“

„Přesně tak. Ještě že jsem tam byl,“ prohlásil Harris spokojeně.

Volgakov se začal rozhlížet po něčem, co by po něm hodil.

***

Šestý den letu v subprostoru, když už se blížili k Zemi, se Volgakov konečně odhodlal. Stoneovi bylo už pár dní jasné, že ho chce o něco požádat, ale nic neříkal a nechal tomu volný průběh. Doufal jenom, že na něm nebude chtít půjčit peníze. Akcie Cosmos Jetu několik posledních týdnů prudce klesaly.

„Hele, všichni víme, že to máš u generála Khova víc než dobrý,“ začal Volgakov po obědě, když se Harris uchýlil na klozet se střeleckým magazínem.

Stone pokrčil rameny. „Oč jde?“

„Jde o to, že s tímhle,“ Volgakov ukázal na obvazy, „budu hezkých pár dní ležet v regeneračním tanku.“

„No a? Bojíš se, že se budeš nudit? Nakup si zásobu sci-fi magazínů. Slyšel jsem, že Perry Rhodan docela ujde.“

„Jo, to jsem taky slyšel. Ne, o to neběží. Běží o to, že jsem měl ten samej den, co se vrátíme, vyrazit na Terranii IL.“

Stone pořád nechápal, v čem je problém. „Poletí někdo jiný.“

„No právě. Chtěl jsem tě poprosit… Teda se zeptat… No prostě, jestli bys nemohl generálovi říct, že tam chceš letět ty.“

„Proč?“

Volgakov zaváhal. „Kvůli Lenghornovi.“

„Kdo to je?“

„Agent ilegál na Terranii IL. Je to můj kamarád. Pracuje na vnějších planetách bez krytí už osm let a specializuje se hlavně na drogový trh.“

Stone přikývl. Drogy byly oblastí, ve kterých měla BSVP nejhorší výsledky. Nešlo jen o fim, nejrozšířenější drogu na vnějších planetách, za jejíž držení se ukládaly extrémní tresty. Existovala pestrá nabídka dalších druhů, s nimiž BSVP marně bojovala.

„Na Terranii IL už je dva roky. A teď se mi ozval, že kápnul na něco velkýho. Tak velkýho, že je z toho pěkně nervózní, navíc na něco, co není z jeho oboru. Chtěl, abych přijel já, protože jsem jedinej, komu věří.“

Stone nazdvihl obočí.

„Po osmi letech práce v terénu bez krytí se člověk stane trochu nedůvěřivým,“ pokrčil rameny Volgakov. „Právě proto bych byl rád, kdybys tam letěl ty. Jasně, já vím, že to nespadá do referátu Služby, ale chtěl bych, aby tam poslali někoho, na koho se Lenghorn bude moct stoprocentně spolehnout.“

„To se může na většinu agentů,“ namítl Stone. „Dispečink určitě vybere někoho schopného.“

„Problém je, že jsem se dozvěděl, že už někoho vybrali,“ řekl Volgakov. „A právě proto jsem se rozhodl, že tě o tohle požádám.“

„Koho vybrali?“

„Harrise.“

„Aha,“ řekl Stone. „Jak že se jmenuje ta planeta?“

3

„Terranie IL,“ odpověděl generál Khov. „Absolutní periferie, bývalá průmyslová zóna, několik vytěžených, nyní zavřených titanových dolů. Společnost pro galaktickou těžbu se stáhla už před lety a nechala to tam osudu, Vesmírná policie tam moc často nezavítá. Za všechno mluví to, že místním lidovým hrdinou je Glenn Ford, dělník, který v druhém roce kolonizace spadl opilý do nádrže s tekutým dusíkem. Dali mu medaili za statečnost in memoriam. Technická úroveň je velmi nízká, zhruba na úrovni jednadvacátého století. Taky proto se čtyřicet devítce občas říká Retro. Velmi rozšířené staré střelné zbraně. Vysoká nezaměstnanost, vysoká zločinnost.“

„To zní dobře,“ řekl Stone.

Velitel Služby pro dohled nad primitivními planetami a současně už několik let dočasný náčelník Bezpečnosti pro vnější planety na něj pohlédl. „Myslel jsem, že vám vaše specializace na středověké planety plně vyhovuje – souboje s meči, zákeřní šlechtici s prsteny, ve kterých šplouchají jedy, nevypočitatelní alchymisté, krásné princezny a tak.“

„Změna je život.“

„Hluboká pravda. Jsem rád, že jste mi to vysvětlil. A že to nemá nic společného s jakýmsi pokusem vyšachovat z toho agenta Harrise.“

„To ani v nejmenším,“ ubezpečil ho Stone.

„Je mi to jasné,“ řekl generál Khov a zapíchl do Stonea šikmé oči, které jasně prozrazovaly geny mongolských předků. „I když jen tak čistě mezi námi, přiznávám, že původní rozhodnutí dispečinku nebylo z nejšťastnějších. Vycházeli zřejmě z té Harrisovy specializace na staré střelné zbraně, ale musím uznat, že na nenápadnou práci bez krytí není Harris zrovna, hm, nejvhodnější kandidát. To je jasné zvlášť po tom jeho posledním kousku na Kallronu.“

Stone to nijak nekomentoval. Bonzovat kolegy nebyl jeho styl. I když byli jako Harris. Navíc doufal, že Khov při té příležitosti nepřipomene, že Mark Stone sám jako tajný agent také není zrovna vzor diskrétnosti – jak se ukázalo v několika případech, kdy byl zapůjčen Vesmírné policii a kdy se mu povedlo završit několik přísně tajných operací brutálními destrukcemi.

„Takže tímto vám misi na Terranii IL přiděluji. A pro Harrise tady mám něco, co je pro něj jako stvořené. Akce v přestrojení na planetě Fandor.“

Stone nedokázal potlačit úsměv. „Růžový“ Fandor byl neformálním centrem galaktické čtyřprocentní komunity.

„Můžu se zeptat na detaily operace na Retru, pane?“ zeptal se, když se mu podařilo vypudit z hlavy představu Kulometa Harrise s kabelkou.

„Volgakov vám nic neřekl?“

„Ne, pane.“

„Správně,“ řekl generál. „Profesionální přístup.“

Vytáhl ze zásuvky tenké desky a jeho holá lebka se při tom pohybu zaleskla v odpoledním slunci. „Slyšel jste někdy o profesoru Gonzalesovi?“

„Každý někdy slyšel o profesoru Gonzalesovi.“

„Co?“

„Prosím?“

„Co každý slyšel o profesoru Gonzalesovi?“

„Každý o něm slyšel, že to byl jeden z nejlepších mozků, jakého kdy armáda měla. Autor vnitřních adrenalinových vstřikovačů, ultraspídových bioimplantátů, specialista na řízené mutace příslušníků elitních jednotek. Špička v oboru. Před sedmnácti lety zmizel. Každý, ne, vlastně jenom někteří slyšeli, že ho armáda ulila na tajné místo, protože přišel na něco opravdu velkého. S velkým O a s velkým V.“

„Což je nesmysl,“ řekl generál Khov. „S velkým N.“

„To nám dává dohromady OVN,“ poznamenal Stone. „Stačí přidat jedno písmeno na začátek a jedno na konec a máme celé slovo.“

„A přesně o tom se teď bavíme, kapitáne Stone,“ zmrazil ho Khov. „Armáda Gonzalese nikde neukrývá. To vím bezpečně. Jsem sakra přece generál. Před těmi sedmnácti lety opravdu zmizel. Beze stopy a naprosto. Nikdo o něm už víc neslyšel. Tedy až doteď.“

Stone vytušil, že místo otázky postačí, když se zatváří šokovaně a tázavě. Khov otevřel desky, které obsahovaly jedinou věc: vlepený mikrotauflový sáček s šesti paměťovými krystaly.

„Všechna hlášení agenta Lenghorna – včetně toho posledního. I když to zní neuvěřitelně, vypadá to, že narazil na Terranii IL na Gonzalesovu stopu. Respektive na stopu jeho únosců.“

„Co jsou zač?“

„To nevíme. Co víme, že jsou možná ochotni k dohodě. Podle Lenghorna naznačili, že by uvažovali o Gonzalesově propuštění výměnou za odpovídající kompenzaci.“

„Za odpovídající kompenzaci? Za Oppenheimera? Myslím, že ten už je pár let mrtvý.“

„Šetřte si historické exhibice na své slečny, kapitáne. Skutečnost je jako vždy mnohem prozaičtější. Chtějí peníze.“

„Zřejmě jim došlo kapesné.“

„Zřejmě.“

„Kolik? Dvacet milionů?“

„Čtyřicet. Dostanete je v hotovosti.“

Chvíli bylo ticho. Pak Stone promluvil. „Pane?“

„Ano?“

„Dovolte mi říct, že si vážím vaší důvěry. Čtyřicet milionů dolsů je… spousta peněz.“

„Hlavně pro armádu. Jsou to její peníze. Přímo z vojenského rozpočtu, utržené od úst hladovým generálům. Tak je neprohrajte v pokeru.“

„Provedu.“

„To je všechno, kapitáne. Můžete jít.“

Stone převzal desky a zvedl se z křesla.

„A ať to nedopadne, jako když pracujete pro Vesmírnou polici,“ neodpustil si přece jen generál, „Žádné brutální destrukce, rozumíte?“

„Rozumím,“ odpověděl Stone. U dveří se ještě colombovsky otočil. „Ale měl bych ještě jednu…“

„Co?“ bafl po něm Khov.

„Jde o Raye, mého androida. Jak určitě víte, momentálně je na operaci paměťových bloků, chystal se na ni už několik měsíců. Čili je dočasně vyřazen z provozu a nemůže se mnou teď letět – i když mi slíbil, že dorazí hned, jak to bude možné. Chtěl jsem vás proto požádat, jestli – až bude Ray zase schopen akce – by mu SDPP nepřidělila jednu ze svých nejvýkonnějších kosmických lodí, aby mohl co nejrychleji…“

„Zapomínáte na jednu věc, kapitáne. Tohle není akce SDPP, ale BSVP. Takže ZKAV.“

„Prosím?“

„Zavřete klapačku a vypadněte.“

Na chodbě Stone potkal Harrise svírajícího v rukou cáry letového příkazu na Fandor. Plastový štítek vypadal, že se ho někdo nejen pokusil roztrhat, ale byly na něm i jasně patrné otisky řezáků. Kulomet dusal ve směru Khovovy kanceláře. Byl brunátný a zdálo se, že mu každou chvíli začne tryskat pára z uší.

Stone byl sice v pokušení zůstat poblíž a být svědkem střetu doběla rozžhaveného Harrise s Khovovou neprůstřelnou osobní sekretářkou Peggy, což nepochybně mohl být úkaz srovnatelný s kolapsem hvězdy třídy G, nicméně správně usoudil, že v blízkosti epicentra nezůstane mnoho lidí naživu, a tak se raději odebral vyzvednout si svých ubohých čtyřicet milionů dolsů.

4

„Tady řídicí věž hlavního astroportu Terranie IL. Přistanete na 24BC. Data letového koridoru budou nahrána do vašeho počítače – teď.“

Planetární modul se začal mírně otřásat, když vstoupil do atmosféry – antigravové tlumiče už měly svou nejlepší dobu za sebou. Terranie IL takhle z výšky vypadala jako našedlá shnilá brambora.

Zatrylkovala subprostorová vysílačka. Stone klepl do klávesy příjmu. „Slyším.“

„Ahoj, Marku, tady Ray,“ ozval se z reproduktoru důvěrně známý hlas jeho androida.

„Nazdar, Rayi, jak je?“

„Už to bylo lepší.“

„Copak, operace paměťových bloků neprobíhá podle plánu? Částečná skleróza?“

„To ani náhodou, Marku. Důkazem je, že ti volám, hned jak jsem se dozvěděl, kam letíš. Chci tě na něco upozornit, protože na rozdíl od tebe už jsem na Terranii IL byl.“

„Opravdu? Kdy?“ zpozorněl Stone.

„Před dvěma roky, když jsme pracovali na Operaci Kleptoman.“

„Myslel jsem, že to byla planeta Lesban.“

„To taky.“

„Aha.“

„Jde o to, že bych ti nedoporučoval, abys na Terranii IL používal ochranný pás.“

Stone pohlédl na kovovou přezku opasku, který si zapnul už při přibližování k bramborové planetě. „Proč?“

„Jak jsem vyrozuměl, budeš vystupovat neoficiálně, pod falešnou identitou. Nezapomeň, že teď jsi na planetě, které se přezdívá Retro. Tam není tak vysoká úroveň techniky jako na vnitřních planetách. Například je tam minimum laserů, většinou se používají staré palné zbraně. Jakmile někdo zjistí, že máš ochranný pás, bude mu jasné, že jsi agent BSVP.“

„Když se nedostanu do konfliktu, nikdo to nezjistí.“

„Ty že bys ses nedostal do konfliktu? Ha, ha,“ zapraskal v reproduktoru skřípavý smích. Ray sice na rozdíl od ostatních androidů pociťoval emoce, ale přece jen neměl hardware ideálně uzpůsobený na jejich projevování. „Navíc to dokážou odhalit i tak. Mají na to přístroje.“

„Ochranné pásy nemají, ale supercitlivé detektory ano?“

„Vlastně to nejsou supercitlivé detektory, ale takové podomácku vyrobené snímače. Montují je ze starých mikrovlnek a vykuchaných holoprojektorů. Dost primitivní, ale účinné.“

„Dobře,“ povzdechl si Stone a vycvakl přezku s atomovým článkem. „Přesvědčil jsi mě. Ještě něco?“

„Taky ti doporučuju nepoužívat termické zbraně. Zase: upozornil bys na sebe. Radši si hned po příletu sežeň nějakou tu historickou, se střelným prachem.“

„Jasně. Ještě něco?“

„A dávej si pozor. Tohle není jako na primitivních planetách. Chci říct, že přes ten pseudocivilizační nátěr jsou tady díky zločineckému podhoubí v některých ohledech ještě primitivnější, než bys možná čekal. A brutálnější.“

„Ano, mami. A než půjdu do postele, nezapomenu si vyčistit zuby.“

„Spíš si nezapomeň vyčistit dívku, se kterou do té postele půjdeš. Terranie IL je proslavené semeniště těch nejbizarnějších pohlavních chorob.“

„Rayi,“ řekl Stone vážně, „tohle byla ta nejcennější rada, kterous mi dneska dal. Děkuju. Myslím to doopravdy.“

„Já vím,“ zaskřípal Ray svým androidím smíchem a odpojil se.

O několik minut později dosedl planetární modul na rozpraskanou betonovou krustu hlavního astroportu Terranie IL.

5

Volgakov měl s Lenghornem domluvený systém, jak ho kontaktovat. Je jasné, že když pracujete jako tajný agent, těžko můžete připustit, aby váš řídící důstojník z pozemské centrály napochodoval do zločineckého doupěte, kam jste se propracovávali několik měsíců, praštil vás do zad, zahalekal: „Nazdar, Same, ty stará páko, jak jde život?“ a po straně na vás nenápadně zamrkal. Takže žádné vysílačky, žádný osobní kontakt – alespoň ne při první schůzce. Stará dobrá mrtvá schránka. Každé druhé úterý v měsíci v pět hodin odpoledne, ve třetí uličce napojující se zleva na třídu Va De La Rue, v půjčovně tridi pornografie.

Stone prošel celnicí, kde úředník znuděně přelétl jednu z jeho falešných identifikačních karet, převzal od Stonea úplatek a odškrtl na monitoru, že nákladní prostory planetárního modulu byly řádně prohledány a nebylo shledáno, že by obsahovaly jakékoliv zboží nezákonné povahy (což byla svým způsobem pravda, čtyřicet milionů dolsů není nic proti zákonu). Před astroportem si Stone vzal trans a nechal se odvézt na začátek třídy Va De La Rue.

Va De La Rue byla hlavní tepna Ottrenskina, jednoho ze tří největších měst na Terranii IL. Stejně jako zbytek města, který měl Stone zatím tu čest vidět z okna transu, byla špinavá, oprýskaná a šedá – což ovšem přebíjela zuřivě blikajícími neony a těmi nejbarevnějšími (a nejpodivnějšími) existencemi hemžícími se po celé její délce. Děvky, pasáci, dealeři, robotičtí mesticové, neuroskořápkáři, pouliční zpěváci s chrchlavými břišními reproduktory a usměvaví policisté.

Bylo druhé úterý v měsíci, necelých pět hodin odpoledne, když Stone vešel do třetí uličky zleva a zjistil, že se v ní nenachází jediná půjčovna tridi porna.

Pro jistotu jí prošel tam a zpátky. Nic. Ani jediná tridi pornopůjčovna, dokonce ani nic, co by se jí vzdáleně podobalo, žádný stánek s pulzujícími hambatými časopisy nebo třeba normální tridi půjčovna s foršpány na nejnovější akčňáky za výlohou. Stone se podíval na hodinky. Bylo za sedm minut pět.

Stone vstoupil do prvního krámku, který se mu namanul. Byla to prodejna exotických čajů. Ve vzduchu se vznášela hutná aromatická vůně pomerančové kůry mixované s vanilkou a za pultem kmitala shrbená babka. Bylo tu celkem plno a kupující byli převážně ženského pohlaví. Zákaznice odklápěly pokličky vyřezávaných nádobek, čichaly k čajovým směsím a tlumeně mezi sebou švitořily. Stone se protlačil k pultu, kde zrovna platila étericky vyhlížející dlouhovláska s velkýma očima. Když se vedle ní Stone postavil, blikla po něm pohledem, mohutně zavířila řasami a usmála se.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Adarhargský jed.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.