Přeložila:

ZUZANA ĽALÍKOVÁ

Elle Kennedy: Jedna noc s ním

Vydání první

Copyright © 2019. BAD APPLE by Elle Kennedy

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2363. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Bad Apple vydaného v roce 2019

Český překlad © 2020 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Cover Art © Damonza

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1382-5 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1383-2 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Elle Kennedy

Jedna noc s ním

1. kapitola

MAGGIE

„Setři si ten výraz, Magi. Takhle vyděsíš zákazníky.“

Odstrčím si zbloudilý pramen vlasů z čela a ohlédnu se na kolegyni. „Jaký výraz?“

„Výraz, který říká: ‚Za hodinu budu mít sex, tak mě nezdržuj.‘“ Trisha s pobaveným úsměvem otevře pod barem zásuvku s ledem a do skleněného džbánu, který drží, nasype dávku ledových kostek.

„Kruci, a to jsem si myslela, že mám excelentní pokerový výraz,“ odpovím se širokým úsměvem.

Trisha rozlije vodu s ledem do tří vysokých sklenic a postaví je na černý tác. „Neboj, brzy se s Tonym uvidíš.“

„Kdo je Tony?“ zeptá se Matthew, roztomilý blonďatý barman, který se k nám přikrade, v řezaných rysech tváře se mu zračí zvědavost.

Zpražím Trishu pohledem, který říká: Ještě slovo a zavraždím tě. O mém milostném životě nemusí mí kolegové nic vědět. Už tak mě štve, že o tom ví Trisha, ale jednou večer mě opila a vypáčila ze mě detaily.

K Matthewovi prohodím: „Nikdo. Trisha si jenom dělá legraci.“

„Fajn.“ Pokrčí rameny a zamíří na opačný konec baru.

„Čemu z ‚Nikomu to neříkej‘ jsi nerozuměla, Trisho?“ zeptám se podrážděně.

Brunetka pokrčí rameny. „Nechápu, o co jde. Vždyť kdo v životě nemá svého Tonyho? Sex bez závazků je v dnešní době běžnější než vztahy.“ Zakření se. „Ačkoli většina lidí ho má častěji než dvakrát za rok.“

Její výsměšnou poznámku přejdu bez komentáře. Trisha si mě ráda kvůli mé dohodě s Tonym dobírá, avšak tuším, že tak úplně nechápe, jak je pro mě náročné mít normální milostný život.

Volný čas pro mě neexistuje. Všechna odpoledne trávím dobrovolničením v centru pro mládež a po nocích roznáším pití v baru Olive Martini. Jediné dva volné večery v týdnu mi zabírají přednášky na vysoké. Všechny kluky, s kterými jsem dřív chodila, postupně otrávilo, že mě vídají jen jednou za měsíc.

Mám za sebou dost rozchodů.

Ne že by mě to nějak zničilo. Přece nebudu s mužem, který nemá uznání pro oddanost a pevnou pracovní morálku, ne? Vyrostla jsem v chudobě. Celý život dřu, abych přežila, a šetřila jsem, abych byla schopná zaplatit vysokou. Za několik krátkých měsíců získám titul ze sociální práce, odejdu z Olive a doufejme, že si najdu trvalou – placenou – práci v agentuře pro podporu dětí.

Takže právě teď vážně přítele nepotřebuju. Jakmile dokončím školu, tak ano, jistě, možná bych zase začala s někým vážně chodit, ale prozatím mi naprosto stačí, že mám v životě někoho jako Tony Burke.

Tony je spisovatel na cestách, jedenáct a půl měsíce v roce tráví toulkami po všemožných exotických koutech světa, o kterých následně píše. Do New Yorku se vrací dvakrát nebo třikrát ročně. Seznámila jsem se s ním, když se jednou takhle na chvíli vrátil domů a zašel si do Olive na drink. Okamžitě jsme si spolu rozuměli. Ještě ten večer jsme skončili v posteli a naše setkání se postupně stala vrcholem mého roku.

Tony přiletí do města, zavolá mi, máme sex. Pak se oba vrátíme ke svým rušným životům, sexuálně ukojení a emocionálně spokojení, aniž bychom plánovali se zas někdy vidět – dokud se Tony opět nevrátí do města.

Naposledy jsem se s ním viděla o svátcích, a jelikož je už květen, čekala jsem, že mi každým dnem zavolá. A zavolal mi přesně jako hodinky. Právě před třemi hodinami, s číslem hotelového pokoje a příslibem žhavého, stres ničícího sexu.

„Utahuj si ze mě, jak chceš, Trisho, ale obě víme, že jenom žárlíš,“ pronesu dobrosrdečně.

„To je fakt. Usekla bych si ruku, jenom abych měla vlastního Tonyho.“ Udělá grimasu. „Místo toho mám Loua.“

„Ale no tak, chovej se slušně. Lou líbá zem, po které kráčíš.“

„Jo, když se zrovna nedívá na fotbal. Prokaž si laskavost, Magi, a nikdy nechoď s mužem, který se radši bude dívat, jak se banda upocených goril honí za mičudou, než aby si povídal se svou přítelkyní.“

Zasměju se. Po pravdě myslím, že tahle nohatá bruneta má na víc než na Loua Gertze, trenéra vysokoškolského fotbalového týmu lomeno gaučového povaleče. Ale ať už má Trisha jen špatný vkus na muže, nebo je Lou odrazem mužů plavajících v bazénu nezadaných, milostný život mojí kamarádky mi jen potvrzuje, že vztahy jsou příliš velká přítěž.

„Vypadá to, že Tony má konkurenci,“ pípne Trisha.

Stočím pohled k zákazníkovi s panděrem, který na mě mává z opačného konce místnosti.

„Čeká na mě můj největší fanda,“ pronesu suše. „A mimochodem, slyšel tě, jak se chechtáš, když komentoval moje servírovací schopnosti.“

Trisha si odfrkne. „Prohlásil, že jsi baletka baru. O to uchechtnutí si říkal.“

„Mělas poslouchat dál. Pověděla jsem mu, že výcvik na servírku je velmi náročný a že jsem na to musela studovat čtyři roky.“

Zatímco se Trisha hihňá, projedu mužovu platební kartu terminálem a čekám, až mi přístroj vyplivne účet. Zastrčím účet, pero a mentolky do plastových desek a mrknu na hodinky.

Dvacet dva třicet. Bože, kdy tahle noc skončí? Obvykle mi směna u Olive nevadí. Tahle práce mi platí účty, dostávám skvělá dýška a nemůžu říct, že bych se snad nebavila. Zaměstnanci tu jsou jako jedna velká šťastná rodina a zákazníci jako zajímavé – a často naprosto šílené – nevlastní děti.

Dnes je však Tonyho noc, takže bez ohledu na to, jak zábavní mí zákazníci jsou, jediná zábava, o niž mám dnes večer zájem, je sex.

2. kapitola

BEN

Jestli zahlédnu dalšího kreténskýho fotografa, jak na mě čumí z křoví, zcvoknu se. Nebo hůř, přerazím někomu čelist.

Ta představa mě dokonce láká natolik, že mě začnou mravenčit dlaně. Nejsem ale hloupý. Moc dobře vím, jak zbytečné by bylo se do něj pustit. Paparazzi by po té historce hned skočili: Násilnická herecká hvězda zaútočila na nevinného fotografa! A pak by moje pověst schytala další ránu, můj agent a publicista by začali šílet a já bych se musel objevit v desítkách ranních talk show, kde bych musel fanouškům vysvětlovat, proč jsem někomu jednu vrazil.

Protože takhle to vždycky chodí. Rozhodnete se, že z vás bude herec, a můžete se rozloučit se svým soukromím. Je jedno, že půlka historek v bulváru jsou blbosti. Jakmile vyjdete z domu s rýmou, znamená to, že šňupete koks. Pokud si zajdete na oběd s kamarádem, jste gay. A jakmile odstrčíte fotografa z cesty, nedokážete ovládat vztek.

S tímhle svinstvem žiju už deset let, ale to neznamená, že se mi to musí líbit. A jsem zatraceně naštvaný, že mě ti supi vysledovali až na Manhattan. Kéž bych se na tohle vynucené volno rozhodl zajet spíš do Colorada nebo Montany. Někam do hor, kde by si musel tisk hodně máknout, aby mě mohl obtěžovat. Nutnost vyšplhat po útesu by odradila aspoň půlku těch vlezlých parchantů.

Můj agent ale trval na tom, že musím do New Yorku. „Jestli chceš odjet z Hollywoodu, tak fajn,“ prohlásil Stu. „Ale zůstaň na očích.“

Na očích je to poslední místo, kde bych chtěl být, ale přít se se Stuem je asi stejně efektivní jako hádat se s batoletem. Nakonec vás otráví natolik, že to vzdáte.

„Hele, nejsi –“

Okamžitě si stáhnu kšiltovku Yankees do čela, aby mi zastínila obličej, pak minu ženu ve středním věku, která se okamžitě zastavila a teď na mě zírá. Bez ohlédnutí vyrazím po Broadwayi a snažím se zmizet v davu návštěvníků pátečních večerních představení.

Je zatraceně k smíchu, že se tu takhle musím schovávat, ale kruci, potřebuju trochu klidu a ticha. Koupil jsem si střešní apartmá na Upper East Side a minulý týden se nastěhoval, ale nechá mě tisk na pokoji, abych si mohl všechno zařídit? Ani nápad. Dnem i nocí číhají před domem. Podplácejí uklízeče, aby pořídili moje fotky. Podplácejí i vrátné, aby je pustili dovnitř.

Nespal jsem sedm dní. Nemůžu vyjít z domu, aniž by mě hned zaplavili otázkami.

Byl jste s Gretchen tu noc, kdy zemřela?

Věděl Alan o vašem poměru?

Vydíral vás, a proto jste odjel z Los Angeles?

Tolik zatracených otázek. Už na ně nejsem zvědavý. A nikdy jsem na ně zvědavý nebyl.

A tak jsem zdrhl. Vyšel jsem z bytu s bandou papíků za patami, nastoupil do pronajatého BMW a někde v Queensu se mi podařilo ty supy setřást. Bavoráka jsem se zbavil na prvním parkovišti, na které jsem narazil, a teď jdu pěšky, za svým cílem, hledám první hotel, v kterém budou mít volnou dost velkou postel, abych se konečně mohl vyspat.

Spokojený, že jsem se zbavil všech fotografů v okruhu patnácti kilometrů, se zastavím před hotelem Lester. Blok odtud je dobrý půltucet luxusních hotelů, v žádném z nich se však ubytovat nechci. Lester je desetipatrová budova, zvenčí nenápadně šedá, a je to poslední místo na světě, kde by mě supi hledali.

Projdu otočnými dveřmi a prázdnou vstupní halou k recepci, za jejímž pultem postává hubený kluk v mizerně padnoucím modrém blejzru.

„Potřebuju pokoj,“ zamumlám a ze zadní kapsy vybledlých džín vytáhnu peněženku.

„Jednolůžák, nebo dvojlůžák?“

„Dvoj.“

„S kuchyňským koutem?“

„To je mi fakt buřt.“ Z peněženky vytáhnu paklík bankovek a hodím je na hrubý dubový pult.

„Fajn. Tak mi, prosím, tohle vyplňte.“

Naškrábu do formuláře, který mi podal, falešné jméno a adresu a vrátím ho recepčnímu.

Doklady vidět nechce, ani si nepřečte, co jsem napsal. Stěží mi věnuje pohled a podá mi klíč. Tenhle hotel je tak zastaralý, že ani nepoužívá zámky na kartu. Zadívám se na ten klíč, který visí na červeném plastovém kroužku. Nóbl.

O dvě minuty později vystoupím na třetím podlaží a nadechnu se vůně potpourri a citronového čističe.

Hotel nenabízí ubytování, na jaké jsem zvyklý, ale tentokrát je mi jedno, že je koberec pod mými černými botami vybledlý nebo že dveře lemující úzkou chodbu zoufale potřebují natřít.

Odemknu si pokoj číslo 312. Nerozsvítím, počkám, až se moje oči přizpůsobí tmě, a zamířím k dvojlůžku uprostřed místnosti. Zuju se. Triko a kožená bunda skončí na křesle. Džíny a boxerky na koberci.

Chci se jenom trochu vyspat. Bez telefonátů. Bez agentů, manažerů a publicistů. Bez reportérů nebo fotografů.

Jenom se. Sakra. Vyspat.

3. kapitola

MAGGIE

Beru to ulicí neobvykle lehkým krokem. Obvykle jsem po směně v Olive utahaná, zvlášť v pátek večer, ale jediná část mého těla, která mě právě teď bolí, je to místo mezi mýma nohama.

Budu mít sex.

Hurá!

Je mi jedno, jestli je to ubohost. No a co, že jediným zdrojem mého uspokojení jsou občasné noci s Tonym? Vztahy vyžadují příliš mnoho námahy, zatímco s Tonym jedinou námahu představuje rozepnutí jeho kalhot. Vztahy vás vyčerpávají – s Tonym jsem vyčerpaná jen po třetím nebo čtvrtém orgasmu.

A nikdy po mně nic nechce, nezabírá veškerý můj čas, ani se nechová, jako by být workoholik byl snad strašný zločin. Pracuje stejně tvrdě jako já, proto je z něj obzvlášť ideální muž, s kterým navázat románek.

Vyhnu se skupince puberťáků postávajících na chodníku a zamávám prodavači hot dogů, kterého míjím každý den cestou do práce. Můj byt se nachází jen několik bloků od baru, ale s Tonym tam nechodíme. Vždycky se sejdeme v hotelu, kde si užijeme noc plnou zábavy, a ráno se naše cesty rozdělí.

Další výhoda – žádná rozpačitá snídaně ráno poté.

O chvíli později už dojdu k hotelu Lester. Zamířím přímo k recepci a vyžádám si klíč od pokoje 312. Recepční, vytáhlý a znuděný kluk, monotónně odpoví, že pokoj už je zabraný.

„Já vím. Čeká mě,“ odpovím a tváře mi maličko zahoří. „Měl by tu být náhradní klíč. Maggie Reillyová? Chcete vidět moje doklady?“

„Ne.“ Kluk se otočí a zadívá se na desítky klíčů visících na zdi na háčcích a jeden z nich uchopí do dlouhých kostnatých prstů.

Poděkuju mu a vyrazím k výtahu. S Tonym jsme tady v hotelu Lester byli už předtím, takže cestu znám a pokoj najdu rychle. Ňadra mi ztěžknou, když zastrčím klíč do zámku. Bože, tohle potřebuju. Za několik týdnů mě čekají zkoušky, navíc se příští měsíc koná v baru turnaj v kulečníku, takže co nevidět budu mít práce nad hlavu.

Jestli si chci užít, tak dneska.

Vejdu do pokoje a okamžitě mě obklopí stíny. Zamrkám a počkám, až se moje oči přizpůsobí tmě, a snažím se pochopit, proč v místnosti vládne úplné ticho. Ne, počkat, ne úplné ticho. Nastražím uši. Z postele sem doléhá lehké oddechování.

„Tohle mi nedělej, Anthony,“ pokárám ho tiše, na stolek odložím kabelku a zamknu dveře. „Vídám tě třikrát ročně, měj aspoň tu slušnost a zůstaň vzhůru.“

Bez odpovědi.

Na tváři se mi pomalu rozlije úsměv. Udělám další krok. Nejradši bych rozsvítila a možná i dupla, abych Tonyho vzbudila, ale to by nebyla taková legrace, ne?

Místo toho si přetáhnu triko před hlavu. Rozepnu krajkovou podprsenku. Dopadne na koberec a hned za ní i krátká džínová sukně, mrňavé kalhotky a lodičky.

Zachvěju se, když mi nahou kůži ovane studený vzduch. Pořád s úsměvem na tváři přistoupím k posteli.

„No tak, Tony,“ zašeptám. „Vždyť jsi přiletěl jen z Aruby. Pásmovou nemoc mít nemůžeš.“

Odpoví mi zastřené mužské zasténání.

„Vida, on žije,“ dobírám si ho a uchopím roh květované přikrývky.

S tichým smíchem vlezu pod přikrývku a přitisknu se k Tonymu. Nejradši bych zasténala, když se moje nahá ňadra dotknou horké pevné mužské hrudi. Bradavky mi okamžitě ztvrdnou, ty pevné korálky se otřou o jemný poprašek chloupků na jeho nádherné hrudi.

Přehodím jednu nohu přes jeho svalnatá stehna a doufám, že ho horko z mého roztouženého rozkroku možná probere. Ani se však nehne. Místnost se stále topí ve tmě, a ačkoli stěží vidím jeho obličej, je zřejmé, že vážně hluboce spí.

„Už chápu,“ zabručím. Začíná mě štvát. „Fajn. Chceš, abych tě probrala z mrtvých? Co tohle?“

Položím mu ruku přímo na rozkrok. Maličko mě překvapí, když nenahmatám bavlněné boxerky. Odkdy spí Tony naostro?

Ne že by mi to vadilo.

Zatímco se mi žilami líným tempem šíří žár, přejedu ukazovákem po celé délce penisu. Stejně jako hruď ho má pevný a… větší? Ne, to určitě ne.

Přejedu mu prstem přes vrcholek. Ucítím na kůži vlhkost a usměju se, když tmu prořízne zasténání. Konečně. Stopa života.

Jeho obrovská erekce mi napovídá, že se brzy pustí do práce, a mám pravdu. Sotva ho stisknu v dlani, vzduchem proletí ruka a přitáhne si mě k sobě. Najednou jsem v jeho objetí, v ruce svírám penis a jeho rty vyhledají ve tmě ty moje.

Jeho polibek mi vezme dech z plic, zalapám do jeho horkých úst. Není lehounký ani něžný, je spalující, hladově mi proniká do úst jazykem a kousne mě do spodního rtu. Odkdy Tony takhle líbá?

A proč mě takhle nepolíbil už dřív?

Z intenzity jeho polibku pustím erekci z dlaně. Ztrácím se v těch nádherných pocitech, které v mém těle probouzí jeho ústa a jazyk. Končetiny se mi promění v želé. Mezi stehny cítím vlhko. Bradavky mám tak tuhé, až mě to skoro bolí.

Spaluje mě plamen žhavější než cokoli, co jsem doteď zažila. Zapraská, když mě znovu kousne do rtu. Zasyčí, když se dotkne mého ňadra.

A pak do mě vklouzne prstem a já jsem v naprostém šoku, když ucítím, jak ve mně narůstá orgasmus.

Kousnu se do spodního rtu, snažím se vyvrcholení zastavit. Děje se to příliš rychle, příliš brzy. Jak to?

Spala jsem s tímhle mužem už tolikrát, tak proč mi tělo zaplavuje tolik cizích pocitů?

Otevřu oči, doufám, že se na sebe ve tmě zadíváme. Možná mi to pak bude dávat smysl. Zamžourám, vyhledám ve tmě jeho obličej a uvažuju, proč mi jeho rysy připadají… mužnější.

Pohled se mi stočí níž a zastaví se na jeho paži – to je tetování? Kdy se nechal Tony tetovat?

A proč není opálený? Vždyť se právě vrátil z Aruby, takže by měl být –

„Co se děje, krásko?“ zašeptá ospalý hlas.

Nadskočím, jako by mnou projelo deset tisíc voltů.

Proč jeho hlas nepoznávám?

Zatímco mi hrdlem stoupá panika, zírám na tmavovlasou hlavu vedle sebe a v omráčeném mozku si zopakuju jeho otázku.

Co se děje? Jsem v posteli s cizím chlapem.

4. kapitola

BEN

S trhnutím se probudím, ze snu mě vytrhne ženský výkřik.

Panebože, to byl sen. S klidem si může podat ruku s tím, který jsem měl v deváté třídě, s tím vážně parádním snem, v kterém jsem se muchlal s dvojitými déčky Cindy Masonové. Tahle žádná dvojitá déčka nemá, spíš vážně parádní céčka a ženské tělo s více křivkami než bujné údolí. Horká ústa s hladovým jazykem. Těsnou vlhkou kundičku –

„Panebože, moc se omlouvám.“

Zděšený hlas mě naplno probudí. Rychle se vzpamatuju, rozhlédnu se a uvědomím si, že je to všechno skutečnost. V posteli se mnou leží nádherná zrzka, stejně nahá jako já – a tváří se naprosto vyděšeně.

„Co to –“ Několikrát zamrkám a konečně se přinutím rozsvítit lampu na nočním stolku.

Hotelový pokoj ozáří bledé žluté světlo. Otočím se k neznámé ženě vedle sebe. Má zelené oči, vážně krásné zelené oči, přestože teď jsou plné strachu. Tváře má stejně rudé jako vlasy, a když sjedu níž, všimnu si, že jí po velmi plných a velmi nahých prsou stoupá ruměnec.

Zrzka si všimne, že na ni zírám, znovu vyjekne a rychle si vytáhne přikrývku až k bradě, aby zakryla svou nahotu. Kvůli tomu, že si zabrala přikrývku, zůstanu však obnažený a povzdechnu si, když si všimnu, že mi ještě pořád stojí.

Co se to tu sakra děje? Netuším, kdo tahle kočka je, vím jenom, že je to už dlouho, co jsem naposledy viděl takhle svůdnou ženu. Spolu s těma uhrančivýma smaragdovýma očima a boží figurou má i vysoké lícní kosti, roztomilý nosík a smyslná ústa, jen maličko pokřivená. Líbí se mi to, tahle její drobná nedokonalost. Působí tak mnohem… skutečněji.

Kéž by si však setřela z obličeje ten výraz vyděšené srny. Proboha, přece nejsem sériový vrah. A ona je v mojí posteli, ne naopak.

„Moc se omlouvám,“ vyhrkne znovu a posune se k okraji postele, aniž by pustila přikrývku. „Jsem asi ve špatném pokoji.“

Otevřu pusu, abych odpověděl, ale z nevysvětlitelného důvodu mě schopnost mluvit opustí. Co mám vlastně sakra říct? V pohodě, díky, že ses mi postarala o stožár?

Zatímco se dívám, jak se zabalená v přikrývce hrabe z postele, můj zmatek ustoupí a vzroste ve mně podezření. Opravdu se ocitla ve špatném pokoji? Jasně, ten hubeňour dole v přízemí byl totálně neschopný a mohl zaměnit klíče, ale jaká existuje pravděpodobnost? Mnohem pravděpodobnější je… Kruci, že by byla od tisku? Že by mi schválně vlezla do pokoje a pokusila se mě svést v naději, že tím získá šťavnatou historku, kterou prodá bulváru?

Kruci.

Rychle se zakryju jedním z plochých polštářů a pak přimhouřím oči na zrzku, která pobíhá po pokoji a sbírá svoje oblečení.

„Kdo jsi?“ zavrčím. Teď už mluvím naprosto vážně.

Na okamžik zaváhá, v ruce svírá černé tričko. „Cože?“

„Jsi novinářka?“

„Proč bych měla být novinářka?“ Zaraženě se zadívá na triko ve své ruce a pak po mně střelí prosebným pohledem. „Mohl… Mohl bys na chvíli zavřít oči, než se obleču?“

Takže najednou si bude hrát na upejpavku? Taková nebyla, když mi honila péro.

Rozhodnu se, že mám na čumendu právo, a předstírám, že zavírám oči, avšak ve skutečnosti ji škvírou mezi víčky pozoruju. Zahlédnu, jak si zapíná podprsenku, a péro mi škubne zklamáním, když si ta svoje plná prsa zakryje. Bylo by nevhodné požádat ji, aby se vrátila do postele?

Asi jo.

„Tak jo. Jsem oblečená.“

Ano, to je. Jenže obepnuté tričko a krátká džínová sukně, která dělá s jejíma nohama úplné zázraky, jen stvrzují, že vypadá stejně dobře oblečená jako nahá.

„Hrozně se stydím,“ zamumlá.

A pak, jako by nabízela flákotu masa divokému lvu, ke mně udělá krok a podá mi přikrývku.

Přehodím si ji přes spodní část těla, zatímco holka dál plácá: „Měla jsem se tu sejít… s jedním mužem. Řekl, že tohle bude číslo jeho pokoje… Asi jsem ho slyšela špatně. Já…,“ koktá, „obvykle nelezu cizím lidem do hotelových pokojů. Opravdu ne. Jen…“ Odmlčí se a tváře jí každou vteřinou rudnou čím dál víc.

Cizím lidem?

Ta slova visí ve vzduchu a přinášejí jen další zmatek. Ona mě nepoznává?

Opravdu mě nepoznává?

Nejsem tak ješitný, abych si myslel, že všechny ženy na světě vědí, kdo jsem, ale můj obličej se už celé týdny objevuje ve všech hollywoodských plátcích, ve všech zábavních pořadech, na všech sociálních sítích. Dokonce i postarší pár v čistírně, kam chodím, o mně slyšel, a ti byli v kině naposledy v padesátých letech.

„Už raději půjdu, ano?“ řekne. „Moc mě to mrzí. Nevím, jak se za tohle omluvit. Já, hm, pracuju v baru Olive Martini, je to na rohu Broadwaye a Pětačtyřicáté, kdybys byl někdy v téhle části města a chtěl zajít na drink, budeš to mít na účet podniku.“ Zhluboka se nadechne. „Vím, že pití zdarma nevynahradí tohle… hm, tohle, ale víc udělat nemůžu.“

Pak zavře pusu a dívá se na mě obrovskýma očima plnýma studu. A mě konečně celá tahle situace pobaví. Cizí ženská mi vlezla do postele, líbala mě, postavil se mi z ní a teď mi nabízí drink zdarma, aby mi to vynahradila?

V hrdle mi uvízne smích, zatímco se snažím dát dohromady větu, aby celá tahle situace nevypadala tak šíleně.

Příležitost však nedostanu.

S rozpačitým úsměvem a dalším vyděšeným pohledem vyrazí zrzka ke dveřím.

Na koberci zahlédnu kousek růžové látky.

„Počkej,“ křiknu za ní, když chytne kliku. „Zapomněla jsi tu –“

Vyklouzne ven a s tichým klapnutím za sebou zavře dveře.

„– kalhotky,“ dopovím.

A pak se tomu nutkání poddám a rozesměju se.

5. kapitola

MAGGIE

Letím ulicí a nadechuju se přitom nočního vzduchu, jako by snad předávkování kyslíkem dokázalo smazat čiré ponížení, jež mi svírá hrdlo. Ohlédnu se přes rameno, skoro čekám, že spatřím, jak za mnou uhání ten sexy neznámý chlap, na kterého jsem se vrhla. Ne. Vidím jenom pomalý proud lidí vycházejících z divadel a diskutujících o představení, které právě zhlédli.

Vím, že ten tmavovlasý fešák v tom davu není, protože té jeho neskutečně pohledné tváře bych si hned všimla.

Jak je možné, že je někdo takhle přitažlivý?

Když rozsvítil, musela jsem pevně stisknout rty, abych nezačala slintat na koberec. Takhle vypadají jen muži na přehlídkových molech – kobaltově modré oči, rovné bílé zuby, dolíčky, z nichž celí roztajete. Ale s náznakem drsnosti, kterou zdůraznilo tetování na bicepsech a hrudi i pramínky hnědých vlasů, jež se mu kroutily pod ušima. Sálala z něj aura rebela. Bylo to sexy. A svůdné. A díkybohu, že jsem odtamtud vypadla.

Kdoví, co bych provedla, kdybych tam zůstala byť o vteřinu déle.

Nejspíš bych mu vyšukala mozek z hlavy.

„Promiňte, procházím,“ křiknu, zatímco se proplétám mezi stejnou skupinkou puberťáků, na které jsem narazila cestou k hotelu.

„Copak, kotě, kam ten spěch?“ zeptá se pobaveně jeden z kluků v pytlovitém oblečení.

Nevšímám si jich, jdu dál, vysoké podpatky mých lodiček klapou na chodníku. Lidé mi lezou do cesty, zpomalují mě. Chci se hlavně dostat domů a předstírat, že k tomu příšernému hotelovému fiasku nikdy nedošlo.

Proč tam nebyl Tony?

Ta otázka mě zarazí. Posledních pět minut jsem se užírala kvůli tomu, že jsem vpadla cizímu chlapovi do pokoje, ale to číslo bylo určitě správné. Napsala jsem si ho na ruku.

Svraštím obočí, otočím ruku a zadívám se na tři číslice, které jsem si naškrábala na dlaň. Jsou tam – 312. Inkoust se začal rozpíjet, avšak číslo pokoje jsem si určitě nespletla. Šla jsem do správného pokoje, což znamená, že za celé tohle faux pas nese vinu ten blbec Tony.

Proč se neukázal? Snad by zavolal, kdyby se mu plány změnily, ne?

Zalovím v kabelce a nahmatám mobil. Vytáhnu ho a zasténám. Mám vypnuté vyzvánění. Po směně jsem si ho zapomněla zapnout.

O pět vteřin později se přihlásím do hlasovky. No jistě, uslyším Tonyho hlas.

„Ahoj, Magi, to jsem já. Poslyš, mám špatné zprávy. Museli jsme nouzově přistát v Tallahassee. Přišel silný hurikán a aerolinky všechny lety pozastavují. Do letadla se dostanu nejdřív zítra ráno, ale i tak máme smůlu, kotě. Odpoledne mám schůzku s nakladatelem a v pět odlétám na Bora Bora. Vypadá to, že se uvidíme, až přijedu příště. Asi koncem srpna. Pozdravuj ode mě lidi v Olive.“

Zavěsím a zaskřípu zuby. Pozdravuj ode mě lidi v Olive?

Žaludek se mi sevře vztekem, hluboko uvnitř však vím, že to, co se stalo, nemůžu Tonymu zazlívat. Nemá vliv na počasí ani na aerolinky a není jeho vina, že kvůli zpoždění, o kterém jsem nic netušila, jsem skončila v posteli s jiným mužem.

Ne. Nemůžu to dávat za vinu nikomu jinému než sobě. Proč jsem pro všechno na světě nerozsvítila hned, jak jsem vešla dovnitř, a místo toho hned skočila do postele a vyhonila ptáka cizímu chlapovi?

To já jsem blbec, ne Tony.

Několikrát se na uklidněnou nadechnu. O nic nejde, ne? Jenom jsem si spletla lidi. Stejně toho modrookého rebela jen tak neuvidím. Tedy, leda by se rozhodl zajít na drink zdarma, který jsem mu nabídla, ale jak pravděpodobné to je? Ten chlap si určitě myslí, že jsem magor.

Což by nebylo daleko od pravdy.

Z hrdla mi unikne zahihňání. Hraničí to s hysterií, ale aspoň mě celá tahle situace dokáže pobavit. Před očima se mi mihne vzpomínka na udivené oči toho muže, jak ležel na posteli s působivou erekcí, a najednou se už naplno směju.

Znovu vykročím k domovu, s každým klapnutím podpatků moje ponížení bledne. Dobře, tak jsem sexuálně obtěžovala muže, jehož jméno ani neznám. O nic nejde. Líbilo se mu to. Mně se to taky líbilo. Nikdo nedošel k úhoně. A nejspíš se už nikdy nepotkáme, takže se vlastně nic nestalo, ne?

Než dorazím k domu, nervy se mi uklidní. Klíčem si odemknu dveře do vstupní haly, vejdu dovnitř a pozdravím sekuriťáka za pultem. Vzhledem k tomu, že tato budova stojí ani ne půl tuctu bloků od Central Parku, nájem by tu měl být astronomický. Když jsem se přistěhovala z Albany, myslela jsem, že si nikdy nenajdu slušný byt, jehož nájemné by mi nevysálo účet, ale hned první den na Manhattanu jsem udělala terno.

Bývalá servírka v Olive Summer Windsorová pronajímala byt, který patří její babičce, a když se Summer dozvěděla, že momentálně bydlím v motelu, nabídla mi volný pokoj. Nájem je za hubičku a díky tomu můžu šetřit na vysokou a ani mi nevadí spát na gauči, kdykoli přijede na návštěvu Summeřina babička. Po pravdě se na její návštěvy těším. Pro holku jako já, která vyrůstala bez rodiny, je příjemné, když se o ni někdo pro změnu stará.

Cestou výtahem do desátého podlaží znovu mrknu na mobil. Je skoro jedna v noci, což znamená, že Summer buď spí, je u svého přítele, nebo cvičí na kovový buben.

Prosím, ať to není to třetí.

Moje modlitby zůstanou nevyslyšeny – když vejdu do bytu, okamžitě se přese mě převalí vlna třískavých zvuků, jinými slovy „Under the Sea“ v podání mojí spolubydlící.

„Pořád tě to nepustilo, jo?“ Povzdechnu si, odložím kabelku na konferenční stolek a zhroutím se na gauč.

„Svatba je za tři dny,“ odpoví Summer z opačného konce pokoje. „Musím cvičit.“

Buben si umístila hned před malé okénko v jídelně. Lidé, kteří bydlí naproti přes ulici, na ni často pokřikují, ať hlavně nedává v práci výpověď. Souhlasím s nimi, nemůžu však popřít, že mě celá tahle situace vlastně docela baví. Summer, blonďatá, modrooká účetní, tříská na kovový buben, aby na něj mohla zahrát na hostině na jamajské svatbě.

Summer poznala Tyguea, muže svých snů, během dovolené v Montego Bay. Oba se do sebe okamžitě zamilovali a o měsíc později se Tygue přestěhoval do New Yorku. Už rok jsou nerozluční a za několik dní letí na Jamajku na svatbu Tygueova bratra.

Kde sakra vzala Summer nápad, že na té radostné události zahraje na kovový buben, kdoví. Nedovedu si představit, že by o to Tygue svou přítelkyni požádal, takže mě trochu děsí, že na to možná přišla sama.

„Nečekala jsem, že se dneska vrátíš. Proč nejsi s Tonym?“ zeptá se a soustředěně se kouše do rtu, zatímco tříská na obrovský hudební nástroj.

„To nechceš vědět,“ odpovím se zasténáním. Zuju lodičky a položím si nohy na skleněný stolek.

Summer přestane hrát a mé uši si konečně odpočinou. Bledě modré oči se jí zalesknou zvědavostí. Vstane ze stoličky a zeptá se: „Co se stalo?“

Než stihne její zadek přistát na gauči vedle mě, už jí vyklopím půlku té historky.

Když skončím, Summer se neovladatelně chechtá.

„Jasně, jen se mi směj,“ zabručím a zamračím se. „Hned se cítím líp.“

„Panebože, nemůžu uvěřit, žes to vážně udělala,“ směje se.

„Klidně si tomu věř. Po pravdě jsem se v životě necítila takhle trapně. Tohle dokonce překonalo i pátou třídu, kdy si ze mě usmrkaný Billy Turner dělal legraci, protože jsem vyrostla u pěstounů.“

„Panebože, to je děs.“ Zarazí se. „Byl to aspoň kus?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jedna noc s ním.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.