Hvězdný prach
Magie v korunách

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Linda Chapmanová

Hvězdný prach: Magie v korunách – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnování: Jasmine Ivoryové za to,
že se stala inspirací pro Lucku

Kapitola
první

V listí stromů ševelil noční vánek. Lucka se zhluboka nadechla – tohle byl okamžik, na který čekala. Okamžik, kdy se chystala konečně vyzkoušet svou vyšší magickou moc. Celá rozechvělá si zastrčila za uši pramínky dlouhých kaštanově hnědých vlasů. Prosím, ať to dokážu, pomyslela si toužebně.

Zaslechla šramot a rozhlédla se. Mezi stromy na okraji mýtiny se objevil lišák. Rudohnědá srst se mu třpytila v měsíčním světle. Zvědavě se na ni podíval a běžel si po svých. Lucka se jen usmála a sledovala, jak mizí v houští. Byla to zvláštní představa, že ještě před několika měsíci by takhle sama o půlnoci uprostřed lesů byla pěkně vystrašená. Jenže tehdy ještě nevěděla, že je duchem hvězdného prachu. Duchové žili přes den normálním lidským životem, ale večer se vyslovením magického zaklínadla proměňovali do své hvězdné podoby a odlétali do lesů, aby se starali o rostliny a zvířata, vyhledávali v přírodě všelijaké potíže a napravovali neplechu způsobenou lidskou bezohledností. Lucka byla z této své schopnosti a povinnosti nadšená. Moc ráda se v noci setkávala s přáteli, byla šťastná, že umí létat a sbližovat se s divokými zvířaty, ale ze všeho nejvíc ji těšilo, že umí kouzlit!

Duchové hvězdného prachu se dělili do čtyř skupin. Lucka jako letní duch dokázala svými kouzly ohřívat věci a zakládat ohně. Uměla také vyčarovat neviditelný štít, který ochránil kohokoliv a cokoliv před nebezpečím, ale to už byla právě vyšší magická moc – velice odlišný druh magie, se kterou se Lucka teprve začala seznamovat. Vyšší moc ji učila používat Rebeka, jedna z dospělých letních duchů. A ta jí sdělila, že právě dnes v noci by si mohla poprvé vyzkoušet vyčarovat ochranný štít. Lucka celý den nemyslela na nic jiného.

Rozhlížela se po mýtině a doufala, že se Rebeka brzy objeví. Hvězdy na nebi se třpytivě mihotaly a vzduch se jen tetelil magií. Lucčin zrak padl na uschlou větev ležící v trávě. Když už musím čekat, můžu si aspoň procvičit normální letní magii, pomyslela si. Třeba rozdělat jen takový malý ohníček. Zmocnilo se jí vzrušení. Věděla, že se zakládáním ohňů v lese musí být nanejvýš opatrná, ale kouzlení byla taková zábava, že mu Lucka nedokázala odolat.

To bude v pořádku, řekla si, nemůže se přece nic stát. Namířila prst na větev a zašeptala: „Přijď ke mně, ohni!“

V náručí se jí zrodila magická moc a vyšlehla jí z konečků prstů. Větev propukla v plameny.

Lucka byla na chvilku až překvapená, jak to šlo snadno, ale už věděla, že se teď na oheň nesmí přestat soustředit. Dovedl se totiž velmi snadno vymknout kontrole. Zaměřila tedy pozornost na plameny a silou mysli donutila oheň uhasnout. Byl čím dál slabší a slabší, až dohořel docela a zůstala po něm pouze zčernalá jizva ohořelého dřeva na lesní prsti.

„Skvěle.“

Lucka se otočila. Z kraje mýtiny ji sledovala Rebeka. V hvězdném svitu se třpytily její nádherné zlaté šaty. „Ten oheň jsi dokázala ovládnout výborně,“ pochválila ji.

Lucku zahřál u srdce pocit hrdosti. „Děkuji.“

Rebeka došla až k ní. „Je hodně neobvyklé, aby tak mladí duchové jako ty dokázali rozdělávat ohně. Většina z nich dovede věci jen zahřívat. Doufám, že pro tebe bude vyšší magie stejně snadná. Takže, jsi připravená vyzkoušet si ochranný štít?“

„Ano, prosím!“ vydechla Lucka dychtivě.

„Pamatuješ si, co máš dělat?“ zeptala se Rebeka.

„Musím zavřít oči a představit si hvězdy na nočním nebi uspořádané do obrysu štíra,“ vykládala Lucka. „Říká se jim souhvězdí Štíra.“

Rebeka přikývla. „A proč si máš představovat právě Štíra?“

„Protože letní královská hvězda Antares je jeho součástí. Moje magie pramení z hvězdy Antares, protože jsem letní duch hvězdného prachu jako ty,“ odříkala Lucka bez zaváhání.

„Výborně.“ Rebeka vypadala potěšeně. Zvedla ze země spadlý list. „Teď si v duchu představ Štíra. Když to uděláš správně, měla bys cítit, jak do tebe proudí moc z hvězdy Antares. Řekni: ‚Přijď ke mně, štíte‘, otevři oči a soustřeď se na tento list. Bude-li tvá magie fungovat, mělo by se ti podařit vykouzlit magický štít, který mi zabrání v tom, abych listu ublížila. Začni se soustředit. Musíš vidět před očima každou jednotlivou hvězdu souhvězdí, jinak kouzlo nebude fungovat.“

Lucka zavřela oči a představila si souhvězdí. Začala řádkou hvězd, které odpovídaly článkům štírova trupu a zadečku.

Začaly ji brnět paže. Funguje to, pomyslela si vzrušeně. Cítila, jak v ní začíná proudit magická moc. Napadlo ji, jestli se používání vyšší magické moci daří také jejím nejlepším kamarádkám. Pro Allegru to bude určitě hračka, říkala si, Allegře se daří vždycky všechno…

„Soustřeď se, Lucko,“ vytrhl ji z myšlenek Rebečin tichý hlas.

Lucka sebou trhla a uvědomila si, že brnění ustalo.

„Všechno ostatní musíš vyhnat z hlavy,“ vysvětlovala jí Rebeka. „Soustřeď se pouze na Štíra.“

Lucka přikývla a zkusila to znovu. Nechala ve své mysli vyskakovat hvězdy, jednu po druhé. Osten, zadeček, trup, hlava, klepeta…

Prohnala se jí další vlna magie, prudká a mocná. Lucka nad její silou zalapala po dechu.

„Přijď ke mně, štíte!“ zvolala a namířila prst na list v Rebečině ruce.

Rebeka se pokusila zmuchlat lístek do kuličky, ale jakmile ho pustila, ihned se narovnal do původního tvaru.

Lucka měla pocit, jako by jí v žilách proudil oheň, ale bylo jí to jedno. Celé její tělo žhnulo magickou mocí. Cítila se silná, nezastavitelná – jako by mohla dokázat cokoliv, co si jen zamane.

Rebeka zkusila list roztrhnout, ale jen se v jejích prstech ohýbal a natahoval. Položila ho na zem a dupla na něj, ale lístek zůstal nepoškozený.

Rebece se na tváři rozzářil úsměv. „To je ono. Teď nech magii odejít.“

Lucka zaváhala. V žilách jí kolovala magická moc. Neměla chuť se jí vzdát. Toužila si ji ponechat…

„Lucko?“ oslovila ji Rebeka a čelo jí zbrázdily vrásky. „Lucko,“ nařídila, „nech magii odejít!“

Lucka si povzdechla a nechala svou mysl opustit obraz souhvězdí. Brnění ustalo. Lucka zamrkala. Najednou si připadala omámená, jako v závrati, a měla chuť se rozesmát. „No páni!“ zvolala a šedozelené oči jí jen zářily. „To… to bylo něco!“

„Podařilo se ti vytvořit mimořádně silný ochranný štít.“ Rebečin hlas měl v sobě zvláštní podtón, zněl skoro znepokojeně. „Dokázat něco takového na první pokus, to je opravdu mimořádné.“

„Byl to fantastický pocit!“ rozplývala se Lucka.

„Jednou z tebe bude velice mocný duch,“ pronesla pomalu Rebeka.

Lucka se na ni jen zazubila. Ona chtěla být mocná. Chtěla být nejmocnější duch hvězdného prachu, jaký kdy létal nad zemí. Kouzlit bylo prostě úchvatné! „Můžu to zkusit ještě jednou?“

K jejímu zklamání ale Rebeka zavrtěla hlavou. „Zase příště. Teď bys mohla zajít za kamarádkami a počkat, až skončí jejich výuka. Určitě to bude co nevidět.“

Lucka přikývla, rozloučila se s Rebekou a doletěla na mýtinu, kde trénovala její nejlepší kamarádka Allegra se svou maminkou Xantou. Allegra byla z Lucčiných kamarádek jediná, jejíž rodič byl také duch hvězdného prachu. Allegra s Xantou se nedávno přistěhovaly do domu vedle Lucky a brzy nato ji seznámily se světem duchů hvězdného prachu.

Lucka už se nemusela soustředit na vyšší magickou moc, a tak se opět oddala myšlenkám na to, jak se asi v cvičení magických schopností daří Allegře. Věděla, že její kamarádka ovládá úplně jinou magii než ona, protože byla podzimní duch. Každý ze čtyř druhů duchů hvězdného prachu – jarní, letní, podzimní a zimní – ovládal odlišný druh magických schopností. Allegra jako podzimní duch měla moc číst v lidských srdcích. Ti nejmocnější podzimní duchové dokázali lidem dokonce číst myšlenky a přesně poznat, nač myslí.

K Lucčinu překvapení se však Allegra tvářila vzdorovitě. „Je to nuda!“ stěžovala si zrovna Xantě. „Já se nechci soustředit na nějakou Jižní rybu.“

„Allegro, když se na ni nebudeš soustředit, nemůžeš používat vyšší magickou moc,“ odpověděla Xanta.

Vtom si však Allegra všimla Lucky. „Můžeme toho teď nechat, Xanto?“ Allegra oslovovala svou maminku křestním jménem. Lucce to zpočátku připadalo dost divné, ale už si na to zvykla.

„Tak dobře,“ povzdychla si Xanta. „Jak chceš.“

Allegra vzlétla k nebi a přidala se k Lucce. „Dobře že už to mám za sebou. Byla to taková nuda!“

„Nuda?“ opáčila Lucka a překvapeně si svou nejlepší kamarádku prohlížela. „Bylo to bezva! Já si to čarování vážně užívala.“

„Cože? Zavírat oči a představovat si souhvězdí?“ odfrkla si Allegra. Zatočila se na místě a světlé kudrnaté vlasy po ramena se jí rozevlály jako svatozář. „To já radši létám. Pojď, budeme hrát na babu.“ Dotkla se Lucčiny ruky: „Máš ji!“

Hra na babu byla mnohem zábavnější, když člověk uměl létat! Lucka vyrazila za Allegrou.

Allegra před její nataženou rukou mrštně uskočila. „Takže tobě se ta magie podařila?“ křikla ještě v pohybu.

„Ano,“ hekla Lucka a dál ji pronásledovala. „Vyrobila jsem magický štít a ochránila list. Byl to úžasný pocit. Tobě se to nepodařilo?“

„Ne,“ odpověděla Allegra. „A vsadím se, že Elle a Fridě taky ne.“

Přitom trochu zpomalila a Lucka využila příležitost. „A je to! Máš ji!“

Vydala se honem od Allegry, ale v tu chvíli uviděla, že na mýtinu přiletěly jejich další dvě kamarádky, Ella a Frida. „Ahoj!“ zavolala na ně.

„To byla fantazie!“ volala Ella už z dálky. Hnědé oči jí zářily a černý culík poskakoval po zádech.

„Použila jsi vyšší magii?“ vyzvídala vzrušeně Lucka.

„Ano, povedlo se mi zařídit, aby padlý kmen vypadal jako travnatý pahorek.“ Jarní duch Ella měla schopnost vyčarovat magická přestrojení.

„A já jsem zase dokázala zahojit Samantě škrábanec na ruce,“ dodala Frida. Byla menší než Ella a srdcovitý obličej jí rámovaly krátké světlé vlasy. Jako zimní duch měla schopnost uzdravovat. „A jak se dařilo vám?“

„Mně ano,“ odpověděla Lucka, „Allegře moc ne.“

„Tobě to nešlo?“ podívala se Ella trochu překvapeně na Allegru.

„Ne,“ pokrčila Allegra bezstarostně rameny. „Ale jen proto, že mě to nebavilo. Xanta mě nutila, abych si pořád dokola představovala to souhvězdí. Budu čarovat zítra, vždyť o nic nejde.“

Ella se však tvářila vážně. „Ono to zase tak snadné není, Allegro. Já to musela zkusit devětkrát, než se mi podařilo magii použít. Je to dost namáhavé, a ty máš navíc složité souhvězdí. Zapamatovat si Jižní rybu není legrace.“

„Jsem si úplně jistá, že to zvládneš,“ vložila se honem do hovoru Frida, když se Allegra začala kabonit. „Ty jsi přece na magii dobrá.“

Allegra se zase rozjasnila. „Jo, to bude dobré,“ pravila sebejistě. Zapátrala modrýma očima kolem. „A co budeme dělat? Co třeba závod k tomu velkému buku u lískového hájku?“

„Spíš bychom měly zjistit, co je třeba udělat za práci,“ prohlásila zodpovědně Ella. Starší duchové hvězdného prachu jim každou noc dávali různé úkoly po okolních lesích. Devítiletá Lucka a její kamarádky byly ze všech duchů v lese nejmladší.

„Můžeme se zeptat potom,“ odpověděla Allegra. „Teď si dáme závod.“

„Vážně bychom měly…,“ protestovala Ella.

„Vsadím se, že budu první!“ přerušila ji však Allegra a rozletěla se pryč.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Hvězdný prach: Magie v korunách.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.