NEPRAKTŮV ATLAS SEXU

Nakladatelství EPOCHA

Jiří Winter – Neprakta, Radim Uzel

NEPRAKTŮV

ATLAS SEXU

Copyright © Radim Uzel, 2006, 2020

Illustrations © Jiří Winter – Neprakta – heirs, 2006, 2020

Cover © Josef Kroupa, 2006, 2020

Czech Edition © Nakladatelství Epocha, Praha 2006, 2020

ISBN 978-80-7557-892-1 (ePub)

ISBN 978-80-7557-893-8 (mobi)

ISBN 978-80-7557-894-5 (pdf)

Úvodem

Připadalo mi to jako malý zázrak, když jsem před dvaceti lety dostal od nakladatele nabídku, že mou první knihu bude ilustrovat Neprakta. Byl jsem skutečně něco jako spisovatelský zelenáč a Mistr byl už tenkrát žijícím klasikem. Ta knížka se jmenovala Ženské otazníky a rodila se v prudkých porodních bolestech sice už doznívající, ale stále ještě kolem sebe dostatečnou silou kopající cenzury. Klasikům však bývá prominuto více než zelenáčům, takže už na titulní straně té růžové knížky mohla být zobrazena dívka s obnaženými ňadry, kterak si prohlíží náhrdelník v podobě otazníku. Ten obrázek je z celé knížky nejlepší a hned potom následují další, vždycky v záhlaví každé z deseti kapitol. Podařil se i nesmělý mladík kupující kondomy a také dívka před dveřmi interrupční komise. Naštěstí už dnešní dívky tento inkviziční orgán znají jenom z vyprávění.

Nevěřil bych, kdyby mi tenkrát někdo řekl, že budu jednou psát celou knihu textů k Nepraktovým sexuálním obrázkům. Je to skoro neuvěřitelné, že před těmi dvaceti lety jsem nesměl napsat, že onanie není škodlivá a že homosexualita není nemoc. Souložit se smělo jenom tváří v tvář a za většinu obrázků a textů, které najdete v této knize, bychom šli společně s Mistrem Nepraktou za mříže možná skoro na doživotí.

Už před těmi dvaceti lety mi pan Winter – Neprakta téměř spiklenecky ukazoval některá svá sexuální díla, v té době ovšem nepublikovatelná. Potom v roce 1994 jsme spolu vydali „Nepraktův atlas sexu“. Nebyl to ve skutečnosti žádný atlas, ale útlá knížečka, která byla jakýmsi bezplatným bonusem k výchovné kazetě „Láska je láska“. Obé šlo tenkrát na dračku. Kazeta mezitím zastarala, ale brožurka se dnes rozrostla v opravdovou knihu. Obrázků přibylo a texty jsem ještě trochu vylepšil. Tak si to pěkně užijte!

Radim Uzel

I.
Sex a trocha historie

Vyhnání z ráje – prvotní hřích

Stačil jenom jediný pohled na zakázané jablko a za chvilku už Adam s Evou potřebovali každý svůj fíkový list – tuto první rajskou garderobu. Všechno to prý ovšem spískal ten zlovolný svůdce a našeptávač – had. Právem si to zákeřný plaz odskákal. Hospodin mu řekl, že bude zlořečený mezi hovady a za trest se bude plazit po břiše a žrát prach. Že by měl ten had předtím nohy? A ani prokletému stvoření nestačí přece k obživě prach! Proti nevzhlednému hadovi je ovšem Eva šťabajzna. Když se na ni podíváte, tak vzhledem k tomu, že byla zhotovena z Adamova žebra, je to vrcholné mistrovské dílo. Nic jí to však není platné, ona to byla, kdo byl obelstěn hadem. Podala chudákovi Adamovi jablko a bylo zle. Jeden biblický výklad také tvrdí, že to „ochutnání jablka ze stromu poznání“ byla vlastně soulož, ke které Eva Adama svedla. Takže dotyčná pramáti lidstva může vlastně i za celý dědičný hřích a není divu, že jak židovství, tak i křesťanství považuje ženu za bytost hříšnou a tím vlastně taky méněcennou. Důstojným pokračovatelem této myšlenky je pak Arthur Schopenhauer, který říká, že „již pohled na ženské tělo poučuje, že žena není určena ani k velikým duševním, ani tělesným úkolům“. Pokud by se dnes našel propagátor podobných názorů, může počítat s tím, že bude co nevidět feministkami po právu vykastrován. A ten poťouchlý had se zase bude plazit a smát. Naposledy, a tudíž nejlépe.

Samson a Dalila – téma osudové ženy

Takových Samsonů potkáváme denně pěknou řádku. Dříve se jim říkalo hároš nebo taky mánička. Nic nedbají na to, že už u Libušina soudu padlo přirovnání, že „dlouhé vlasy – krátký rozum“. Taky v biblickém Listě ke Korintským je psáno: „Cožpak vás příroda neučí, že pro muže jsou dlouhé vlasy hanbou, kdežto pro ženu ctí?“ U Samsona však byla učiněna výjimka. Ty jeho vlasy, kterých se na příkaz Hospodinův nikdy břitva nedotkla, byly však zdrojem nadpřirozené síly. Vlasatý hrdina pobíjel na potkání nepřátelské Filištíny jako mouchy, trhal nejenom syrové houžve a provazy, ale dokonce i řetězy jako nitě. Navíc ještě vynikal další destrukční činností: bořil chrámy modlářů a příslušníků jiných církví. Zkrátka měl sílu jako lev a zlaté srdce. A jak už to u takových zlatých srdcí bývá zvykem, dojel na ženskou. Jeho milenka Dalila byla zřejmě podplacena Filištínskými. Všemi mastmi mazaná jako špionka Mata Hari vytáhla ze Samsona tajemství jeho dlouhých vlasů. Pravděpodobně sama svého milence neostříhala, i když ani to není vyloučeno. Stačilo to tajemství předat Filištínským a ti už nebyli podruhé tak hloupí jako v případě mentálně retardovaného obra Goliáše a hbitého Davida. Milého Samsona ostříhali a ten měl rázem obrazně řečeno po vlasech i po ptákách.

Léčebné účinky živočišného tepla

Už v biblických dobách jistě znali přísloví, že stáří je nevyléčitelná choroba. Tak taky jednou na krále Davida, na toho bývalého bouřliváka a hrdinu, na toho přemožitele obra Goliáše, dolehlo revmatické loupání v kloubech, vysoký krevní tlak a prostatické potíže s močením. Takto je psáno v Bibli: „Král David zestárl a dosáhl vysokého věku. Přikrývali ho pokrývkami, ale nemohl se zahřát. Proto mu jeho služebníci navrhli: ‚Ať vyhledají králi, našemu pánu, panenskou dívku, aby byla králi k službám a opatrovala ho; bude též uléhat po jeho boku a zahřívat krále, našeho pána.‘ Hledali tedy po celém izraelském území krásnou dívku, až našli Šúnemanku Abíšagu a přivedli ji ke králi. Byla to překrásná dívka; opatrovala krále a obsluhovala ho. Král ji však nepoznal.“ Tím nepoznáním biblický text chce naznačit skutečnost, že s tou krasavicí Abíšagou král David nesouložil. To snad ani nemusela Bible připomínat. Když už se David ani nemohl sám zahřát, tak to jistě nebylo valné ani s jeho potencí, takže mu nezbývalo nic jiného než dívčí obklady. Na obrázku je pro jistotu kromě Šúnemanky ještě další slečna, v tomto případě nezáleží na národnosti, ale na tělesné teplotě a přítulnosti. Je zajímavé, že dodnes mnozí stárnoucí boháči na léčebný účinek dívčího léčebného přírodního zdroje věří a dávají mu přednost před bahenními zábaly, uhličitou koupelí či diatermií.

Josef a žena Putifarova – nástrahy žen

Ten útlý mladík s penisem v mírné erekci není nikdo jiný než Josef Egyptský, neúspěšně se bránící, a nahatá dáma s drdolem, která ho táhne – kam jinam než do postele, to je manželka vysoce postaveného politika – faraonova dvořana, velitele stráží Putifara. Chudák Pepík to neměl v životě lehké. Měl jedenáct sourozenců, bratrů, nejstarší se jmenoval Ruben a nejmladší Benjamín. Josef byl předposlední a jeho poměrně plodný tatínek Jákob ho měl nejraději. Byl pravděpodobně nejchytřejší, ale stejně provedl pěknou hloupost – vyprávěl bratrům své sny, ve kterých se mu zdálo, že jednou bude celé rodině šéfovat. A kde je moc, tam jsou i peníze a bratři dostali strach, že by se ty sny mohly vyplnit. Napřed ho hodili do vyschlé studny, potom si to rozmysleli a raději ho prodali kupcům a tatínkovi řekli, že ho roztrhala dravá zvěř. Kupci zase prodali Josefa Putifarovi a on se u tohoto politika časem vypracoval až na poradce a tiskového mluvčího. Putifarova manželka byla v domácnosti a Josef byl sličný mladík, takže ho začala zprvu neúspěšně svádět. Sluší se ovšem poznamenat, že Putifar byl s největší pravděpodobností eunuch, jinak tomu tenkrát u vysokých politiků ani nemohlo být. Vykleštění bylo u faraonova dvora zvláštním vyznamenáním všech státních úředníků. Není tedy divu, že časem milá Putifarka přitlačila na pilu, táhla ho k sobě násilím, a když ji Josef stále odmítal, ztropila schválně po paláci povyk, že ji chtěl znásilnit. Putifar samozřejmě věřil své babě víc než svému zaměstnanci a milý Pepa skončil v kriminále. Tento příběh se už od té doby tisíckrát opakoval, záletná Putifarka má snad své klonované následovnice. K Josefově smůle nebyl totiž u faraonova dvora v té době žádný slušný soudní znalec.

Bastet – staroegyptská bohyně lásky a plodnosti

Tahle Bastet bývá nazývána bohyní smyslnosti a je zajímavé, že bývá většinou zobrazována s kočičí hlavou. A to, prosím, různí jazykovědci pořád pátrají po tom, proč se krasavicím říká „prima kočka“. Staří Egypťané si vůbec potrpěli na různé kuriózní zobrazování svých bohů. Tak třeba každoroční záplavy Nilu ztělesňuje bůh Hapi, který vypadá jako muž s ženským prsem a zvláštním pouzdrem na penis, které drží tento orgán v trvale vzpřímené poloze. Takovéto sexuální futrály bývaly kdysi velice oblíbené a dodnes se s nimi můžeme setkat u příslušníků některých primitivních kultur. Bohyně porodu Tveret je taky docela fešanda. Bývá vypodobněna v poloze vzpřímené březí kobyly s krokodýlí hlavou a lvíma nohama. To by se tedy ta kočičí bohyně mohla ještě klidně přihlásit do soutěže Miss starověkého Egypta. Střediskem jejího uctívání bylo město Búbastis, což znamená Bastetin chrám. Nachází se v jihovýchodní části ústí nilské delty a dnes bychom ho našli na mapě pod názvem Tell el-Basta. V češtině se ovšem používá slova „basta“ ve smyslu „přestat s něčím“, třeba „jsem impotent a basta“ nebo taky „basta fidli“. Ve starověkém Egyptě byly mužské pohlavní orgány považovány za nejvzácnější vlastnictví, proto také platily za nejhodnotnější oběť bohům. Pak tam prý na zemi kolem oltářů ležely často polštáře čerstvě uříznutých genitálií, jak se tam mladí mužové sami kastrovali v průběhu iniciačních obřadů. Dnes vystupuje v roli jejich následovníků pouze nějaká paní Bobbittová z USA, která svému manželovi uřízla penis a byla za to v celé Americe feministkami oslavována. Už ji prý ten násilník nebude víckrát obtěžovat a basta!

Bes – staroegyptský ochránce prostitutek

Někdy se jménem Bes označuje také celá skupina démonů trpasličího vzrůstu, kteří zaháněli zlo a tyto kněžky lásky chránili před nebezpečím. Byli tedy jakýmsi starověkým předobrazem dnešních pasáků. Mladé panny si malovaly takového trpaslíka na tělo a kromě tohoto obrázku pak dokazovaly svou oddanost bohům tím, že dočasně provozovaly prostituci s cizinci. Často šlo o jediný akt lásky, po něm se pak až do vdavek vyžadoval život v cudnosti. Toto privilegium se ovšem vztahovalo pouze na ženy vysokého rodu, které patřily k vládnoucí dynastii. Egypťané se také vyznačovali záměrným tvarováním lebky. Pokud se totiž různým stahováním manipuluje lebkou v dětství, může to tvar hlavy opravdu změnit. Dnešní prostitutky si už portréty svých pasáků na tělo většinou nemalují; v tetovacím salónu jim tam raději napíšou nějaký univerzální nápis, jako třeba „jen pro tebe“ a platí to vlastně pro všechny zákazníky. Také lebku mívají v současné době docela normálního tvaru, takže někdy vypadají na první pohled docela počestně a mohou tak oklamat nejenom nadpřirozené démony, ale i přirozené zákazníky.

Tragédie krále Kandaula

Ten lýdský král se ve skutečnosti jmenoval Sadyatt. Kandaules byla jeho nelichotivá přezdívka, která znamená „davič psů“. Kromě tohoto pochybného kynologického koníčka ovšem proslul tím, že s nadšením předváděl jiným mužům svou nahou ženu. Prý byl tak nadšen její krásou, že si ten pohled nechtěl nechat sám pro sebe. Toto jeho počínání mělo tedy zřetelně altruistické rysy, zkrátka zlaté srdce! Vzhledem k tomu, že však už kolem roku 690 před Kristem, kdy Kandaules pořádal tato svá sexuální představení, se manželky před ostatními muži spíše střežily než demonstrovaly, neslo jeho počínání znamení nepatřičnosti. Však taky nakonec nedopadl dvakrát dobře. Ve svém ukazovacím nadšení pozval na návštěvu svého oblíbence, nějakého Gyga, kterého schoval do ložnice. Kandaulova manželka vetřelce objevila a postavila před něho dvě možnosti řešení: buď že ho nechá popravit, nebo se s ní musí oženit. Druhé řešení, pro Gyga nepochybně výhodnější, mělo ovšem ještě jeden háček – bylo třeba zabít Kandaula. Celá příhoda, jistě hodná pera Shakespearova, skončila pochopitelně zamordováním exhibicionistického krále, který tak následoval osud svých psích obětí. Gyges se pak s čerstvou vdovou oženil, založil novou dynastii a jistě ho nikdy ani ve snu nenapadlo nahatou manželku někomu ukazovat. Král Kandaules má ovšem sem tam nějakého následovníka i v dnešních dobách. Někteří kandaulisté se dokonce ukájejí pohledem na cizoložství své ženy, kterýžto akt pozorují z úkrytu. Prý je to jakási odrůda sadismu. Má to ale pánbůh na světě všelijakou čeládku!

Ganymédes – krásný pikolík rozmazlovaný bohyněmi

Nebýt toho penisu, tak vypadá jako holka. Byl to původně syn trójského krále a nějak se zalíbil samotnému vládci olympských bohů Diovi. Zdá se, že tento božský šéf trpěl tak trochu efebofilií – homosexuální zálibou k hochům věkové skupiny 14–21 let. Na Olympu se ovšem jednalo o snadno odpustitelnou libůstku, trestní odpovědnost bohů měla poněkud jiné parametry než naše zákony. Zaměstnat svého mladistvého oblíbence jako číšníka u nebeské tabule nebyl pro boha Dia žádný problém. Na Olymp ho unesl orel; dodnes není jasno, zda byl tento pták božstvem k únosu najat, nebo zda se v dravého opeřence proměnil sám velký Zeus. Nebýval to prý pro něho žádný problém, v jiných zvířecích převlecích přece prováděl ještě veselejší taškařice. Křesťané mohou starým Řekům jenom tiše závidět. Stejně jako muslimové totiž nevědí, kde je to jejich nebe umístěno, zatímco pracovní místo pikolíka Ganyméda je na hoře Olymp, kterou můžeme najít na mapě. Ten švarný jinoch tam dodnes s Diovou dcerou Bebé roznáší božský pokrm ambrózii a božský nápoj nektar. Tato dieta bohům uchovává nesmrtelnost, tělesnou krásu a mládí. Recept na přípravu není bohužel pozemšťanům znám. S Ganymédem však občas laškují některé bohyně, většina toho olympského osazenstva bude asi bisexuální.

Néreovny – mořské panny

Mořské hlubiny řecké mytologie oplývaly prapodivnou faunou. A taky plodivé potenci to pod hladinou Egejského moře docela svědčilo. Bájný mořský bůh – stařec Néreus zplodil se svou manželkou Dóridou celkem 50 mořských nymf. Néreus prý ovšem uměl měnit svou podobu, takže kdoví, jak to s tou jeho paternitou vlastně bylo. Na druhé straně prý ovládal věštecké umění a proslul svou pravdomluvností. No nevím, nevím. Pochybuji o tom, že by toho staříka tenkrát mohli vyšetřovat na nějakém detektoru lži. Ale ty mořské dcerunky se mu docela vyvedly. Nejznámějšími Néreidami byly Thetis a Galateia (jedna ukazuje tatíčkovi prsa a druhá si hraje s rybou). Ta Thetis posléze porodila Achillea (to byl ten s tou zranitelnou patou). Vzhledem k mateřství to asi z porodnického hlediska nebylo s tou rybí ploutví místo dolních končetin tak vážné. Ta druhá, Galateia, zase časem nabalila Kyklopa. Takový ženich s jedním okem není sice žádné terno, ale zase má třeba brýle za poloviční cenu.

Léda a Zeus – převleky lásky

Na pohlavním styku člověka se zvířetem zřejmě spočívá mýtus zvláštní dráždivosti, protože zoofilie, jak bývá také někdy tato úchylka nazývána, neznamená jenom lásku k němé tváři, ale také zakázané ovoce zvířecího sexu, stejně jako pedofilie není jenom chvályhodná láska k dětem, ale také jejich sexuální zneužívání. Olympským bohům, známým to hrdinům řeckých bájí, bývá řeckou mytologií připisována kdejaká sprosťárna, křiváctví a sexuální úchylka. Prevenci trestu představovala ovšem naprostá božská imunita, ne nepodobná imunitě poslanců českého parlamentu. Není tedy divu, že jejich hlavní šéf Zeus, něco jako prezident a ministerský předseda v jednom, na sebe bral někdy zvířecí podobu a v tomto dráždivém přestrojení souložil na svých záletech někdy jako býk, někdy zase jako labuť. Tu labutí podobu na sebe vzal v případě svádění manželky spartského krále Tyndarea. Ta paní Tyndareová byla prý docela pohledná dáma a jmenovala se Léda. Asi tak trochu tušila, že ten chlípný labuťák nebude jenom tak nějaký obyčejný pták. Dráždivost podobného sexuálního zážitku je prý ostatně skryta v podvědomí mnoha žen, kterým se tu a tam v noci o podobných sexuálních avantýrách zdává, i když polibek zobákem nebude asi patřit k nejpříjemnějším zážitkům. Také četné pohádky a báje se uchylují k takovým dráždivým výjevům, takže mnohá Kráska si to nejen ve snu, ale nakonec i ve skutečnosti rozdává se Zvířetem.

Sapfó – básnířka z ostrova Lesbos

Tragická postava básnířky Sapfó stojí u počátků řecké lyriky, dotyčná umělkyně vedla na ostrově Lesbos jakousi estétskou školu pro mladé dívky a literární akademii tvůrčího básnění. Ve skutečnosti nebyla lesba, byla asi bisexuální a k ženským partnerkám se dostala asi až v rámci plnění svých básnických a učitelských povinností. V mládí udržovala významný sexuální poměr s básníkem Alkaiem, byla dokonce provdána za Kerkyla a nakonec se zabila ze zhrzené lásky k námořníku Faonovi. Kromě toho se ovšem taky zamilovala do jedné ze svých žákyň. Nakonec od ní dostala košem stejně jako od dotyčného Faona a teprve tato dvojí neopětovaná láska ji přinutila k tomu, že se ze zoufalství vrhla z útesu do moře. To všechno se stalo na začátku 6. století před naším letopočtem a dnes můžeme s odstupem doby směle říci, že sexuální úchylku básnířky Sapfó můžeme nazvat triolismem. Zkrátka tři lidé tvoří sexuální kolektiv: dva muži a jedna žena, v případě Sapfó to byly dvě ženy a jeden muž. Je to úchylka častější, než by se na první pohled zdálo, a docela dost oblíbená až do našich dnů.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nepraktův atlas sexu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.