Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Dagmar Medzvecová

Kniha skřítků náladovníčků
S povídkami na dobrou noc

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 7529. publikaci

Ilustrace Dagmar Medzvecová
Odpovědná redaktorka Magdalena Jimelová
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 144
Vydání 1., 2020

Vytiskla tiskárna TNM print s.r.o.

© Grada Publishing, a.s., 2020
Cover Illustration © Dagmar Medzvecová

ISBN 978-80-271-1483-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-1482-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-2905-8 (print)

Věnování

K napsání této knihy mě inspirovaly mé dvě malé dcerky. Každodenní situace, ve kterých se ocitáme, neustálý smích, pláč, křik, radost, vztek, nadšení…, to vše mi vnuklo otázku, co nebo kdo stojí za tak bleskovým střídáním všech těchto nálad. To přeci nemůže být jen tak!

Knihu věnuji Michaelce a Dášence, mým dvěma milovaným dcerám. Dále mému manželovi Michalovi za jeho svatou trpělivost. A též všem zvídavým dětem a jejich rodičům, kteří milují svět lidské fantazie.

Milé děti, milí rodiče, právě držíte v ruce knihu plnou rozličných náladovníčků. Že nevíte, co jsou náladovníčci zač? Tato kniha vám je pomůže poznat. Rozkryje vám nejedno tajemství mnoha běžných situací, ve kterých se ocitáte každičký den. Náladovníčci jsou malincí skřítkové žijící bezpečně ukryti v tajemných cestách dětských hlaviček a v zákoutích jejich pokojíků. Mají na starosti jejich nálady, rozhodování, rozmary, chování a mnoho dalšího.

Nevěříte? Pusťte se do čtení a sami se přesvědčte, zdali se u vás doma některý z náladovníčků také nezabydlel. Nebojte se, nejsou v žádném případě nebezpeční. Občas sice rádi pozlobí, ale jinak to jsou velcí kabrňáci, bez kterých by byl život jedna velká nuda.

… a třeba někteří z vás doma objeví nový, dosud nepopsaný druh skřítka náladovníčka. Pokud se tak stane, nezapomeňte se nám pochlubit.

Obrázkomil pastelkový

Obrázkomil pastelkový je moc milé stvoření, od úsvitu do stmívání s pastelkami nelení. S barvami je kamarád, proto ho má každý rád.

~

Má velký barevný nos, který má čich na ty nejhezčí obrázkové motivy. Je vybaven velkým množstvím pastelek, které má zastrkané všude po kapsách ve svém děravém kabátě. Pastelky nosí i ve speciální pastelkové čepici a v taštičce z papíru.

~

Ať už nakreslí barevné klikyháky, jednoduché čáry, potečkuje papír nebo vykouzlí nádherný pohádkový obrázek se sluníčkem, zvířaty a čarovným domečkem, pokaždé jeho výkresy jistojistě rozzáří oči každé maminky a každého tatínka.

~

Jeho práce je moc důležitá. Bystří mysl, cvičí ruce, zaručeně zlepšuje náladu a rozdává mnoho radosti.

Obrázkomil pastelkový zasahuje

Šárka právě přiběhla domů ze školky. Zatímco jí maminka rozepínala bundu, nakukovala už nedočkavě do pokojíku. Tam se ledabyle povalovaly její hračky, které si předchozí večer před spaním odmítala uklidit. „Copak máš za lubem, Šárko?“ otázala se maminka s předstíranou zvědavostí. Moc dobře totiž věděla, na co je Šárka tak natěšená.

Den předtím dostala od babičky krásné velké balení nových pastelek. Pastelky úplně vybízely k tomu, nakreslit s nimi nové obrázky. Šárka na ně myslela po celou dobu ve školce. To už ji v jejím levém oušku Obrázkomil pastelkový nenápadně šimral. Chtěl ji navnadit na stejnou vlnu. Měl dnes velkou chuť vyzkoušet všechny nové barvičky. Čím více svými pastelkami šermoval, tím větší chuť měla Šárka kreslit na papír. Už už ve školce brala pastelky do ruky, ale paní učitelka jí je s milým úsměvem na tváři vzala. „Šárko, dneska budeme přeci modelovat domečky z hlíny, pastelky si nech na jindy.“

To samozřejmě Obrázkomila lehce namíchlo. Roztočil se kolem dokola a z jeho děravého kabátu se mu začaly sypat pastelky. Šárku to v uchu lechtalo a musela se neustále škrábat. „Ještě chvilku musím vydržet a půjdu domů,“ pomyslela si. Obrázkomil zatím spřádal plány, jaké krásné obrázky z nových pastelových tónů vytvoří. Probíral se svými pastelkami. Měl je zastrkané, kde se dalo. Uvědomil si, že Šárčiny nové pastelky jsou dárkem. Dárkem od její babičky, kterou měla tak moc ráda. Vymyslí tedy nějaký obrázek pro ni. Vzal do ruky svoji čarovnou pastelku a pošeptal jí své kouzlo….

„Mamííí, nakreslím obrázek pro babičku!“ křičela Šárka radostně ze svého pokoje. Maminka však v kuchyni připravovala večeři, a tak dcerku ani neslyšela. Šárka se uvelebila na barevné stoličce u pracovního stolu a s chutí se pustila do práce.

Obrázkomil také nelenil. V Šárčině uchu jí nenápadně našeptával všechny tahy a volbu barev. Nic dalšího kolem sebe nevnímali. Neslyšeli dokonce ani volání k večeři. „Šárko, no tak, co jsem říkala?!“ otevřela maminka rázně dveře. „Vystydne ti večeře!“ rozčilovala se na oko, ale jen do té chvíle, než jí Šárka začala před nosem šermovat pokresleným papírem.

„To je pro babičku, maminko,“ pochlubila se dcerka svým dílkem. V tu chvíli maminka na nějakou večeři zcela zapomněla. Před sebou držela obrázek dřevěné chaloupky zalité září slunečních paprsků. Z nakreslených stromků ucítila vůni sladkých jablek, jaká rostla pouze tam. A i když se obrázek od skutečnosti hodně odlišoval, připomněl jí ty nejkrásnější chvíle jejího dětství.

… a Obrázkomil mohl opět ulehnout s dobrým pocitem.

Legohrátek sbíravý

Legohrátek sbíravý, téměř každý ho zná. Kdo doma ho má, spoustu dobrodružství zažívá.

~

Jeho tělo, sestavené z legokostiček, je obdařené velkou silou. Hlavu má plnou nápadů a z kapes se mu neustále sypou legodílky, které trousí všude za sebou. Jeho tvrdé kostičkové nohy tyto dílky necítí. Ostatní náladovníčci však ano. Pokaždé se rozzlobí, když svojí nožkou na nějaký ten dílek šlápnou.

~

Umí postavit vysoké věže, obrovské domy, autodráhy, zvířecí farmy, městskou džungli, ale také objekty, ve kterých to správné vidí jen on sám. Je nadšeným sběratelem nových dílků.

~

Ve všech okolo dokáže probudit kreativitu a nadšení pro práci, při které se zapomíná na čas. Při jeho řádění si však dávejte pozor, kam šlapete.

Legohrátek sbíravý se pustil do práce

„Kde je zase ten Tonda?!“ utrousil pan Havránek při hledání svého osmiletého synka. Stloukal zrovna na zahrádce novou ptačí budku a chtěl kloučkovi ukázat, jak se zachází s kladivem. „Neříkej mi, že je někde zalezlý, když je venku tak krásně! To se na to jdu podívat!“ utrousil pan Havránek cestou kolem své ženy, která si právě vychutnávala zasloužený odpočinek s hrnkem kávy. „To víš, je právě zaujatý novým stavebním plánem,“ prohodila paní Havránková.

„Tondo, pojď ven. Léto je dnes jaksepatří,“ snažil se nalákat svého synka, zatímco stoupal po schodech do jeho pokoje. Tonda však neslyšel. Byl tak zabrán do spojování legodílků, že nevnímal dění kolem sebe. Dokonce i jeho oblíbená svačinka v podobě vanilkového pudingu s malinami zůstala zcela netknutá. „Tatííí, podívej!“ ukázal Tonda pyšně na koberec, na kterém se honosil velký dům s příjezdovou cestou, garáží, kůlnou i zahradou s květinami.

Otec však svůj zrak zaostřil pouze na Tondu. „Koukej jít se mnou ven, je tam nádherně, nebudeš sedět zavřený doma. Chtěl jsem ti ukázat, jak se staví ptačí budka a naučit tě práci s kladivem, to se ti bude jednou hodit,“ zkoušel naléhat otec nazlobeným hlasem. „Ptačí budku?“ usmál se Tonda, „tu už mám dávno postavenou na okraji zahrady, podívej!“ ukazoval na levý roh koberce. Pan Havránek zvedl hlavu a zadíval se na dané místo. Viděl spoustu legodílků, ale ptačí budku v nich nenacházel.

Mezitím to celé zpovzdálí pozoroval Legohrátek sbíravý s šibalským úsměvem na tváři. Schovával se pod postelí, kam světlo nedopadalo. Po celou dobu Tondovi našeptával, které kostičky má brát do ruky a jak je poskládat. Pan Havránek svůj nátlak vzdal a jen lehce nabručeně pronesl, ať za ním Tonda přijde na zahradu, až své dílo dokončí. To už byl Tonda opět zabraný do stavění. Legohrátek si chtěl trošku pozlobit. Roztočil se a z kapsy se mu nepozorovaně vysypaly malé kostičky. „Au, jauvajs, krucinál!“ zaburácel pan Havránek při odchodu z Tondova pokoje. Šlápl opět jako každý jiný den na volně se povalující kostky. „Ještě jednou a poletí to všechno do popelnice!“ rozčiloval se v duchu sám pro sebe.

Protože je Legohrátek náladovníčkem sbíravým, zašeptal ještě jedno kouzlo, aby to vše napravil. Pan Havránek se celý rozčílený vrátil zpět na zahradu a k vlastnímu překvapení povídá paní Havránkové. „Už jsi to jeho dílo viděla? Panečku, to máme ale šikovného kluka! Kam se hrabe moje ptačí budka. Má skutečně talent. Hned zítra zajedu do hračkářství a koupím další velkou krabici, aby se jeho sbírka rozrostla o další legodílky. Ty povalující se kostičky mi vůbec nevadí. A Legohrátek si mezitím potají mnul pod postelí ruce radostí.

Knihánek prohlíživý

Knihánek prohlíživý knihami listuje, dlouhými prstíky řádky sleduje. V policích plných knih je jako doma. Nechte ho chvíli samotného, z knih bude na zemi pohroma.

~

Místo vlásků má rozevřenou knihu. Ve větru se mu na hlavě třepetají listy krásného sametového papíru. Jeho tělo je poseté písmenky a číslicemi. Nosí velké kulaté brýle s černými obroučkami, aby mu neuniklo jediné písmenko.

~

Miluje vůni nových knih a rád si v nich prohlíží obrázky. Pokud někdo neumí číst, ochotně mu pomůže s vymýšlením zábavného příběhu, který pak může vyprávět všem svým blízkým. Moc rád ukazuje knihy svým plyšovým kamarádům.

~

Vzbuzuje v dětech lásku ke knihám. Rozvíjí jejich představivost a láká je k návštěvám knihoven.

Knihánek prohlíživý je ve svém živlu

„Tu jsem četla, tu taky, tuhle už třikrát,“ povídala si pro sebe Klárka. Stála mezi regály v oddělení dětské knihy v místní knihovně. Chodila sem téměř každý den po škole. Už od dveří vždy volala na milou paní knihovnici, zda dorazily slibované knižní novinky. Pokud stonala, což se ale stávalo velmi zřídka, vyslala do knihovny svoji maminku se seznamem, co by chtěla půjčit.

Každou knihu z městské knihovny pečlivě zabalila do obalu, aby se neponičila. Vložila do ní záložku, kterou si pokaždé sama vyrobila, a pustila se do čtení. Z každé knihy si udělala poznámky a vrátila ji zpět před koncem výpůjční lhůty. Neexistovala snad žádná knížka, která by se jí nelíbila. Milovala pohádky, dobrodružství, fantasy, ale i básničky a říkanky, naučné knihy, encyklopedie a hravé učení. Občas však narazila na knihu, která ji natolik nadchla, že ji chtěla mít doma ve své knihovně.

V tu chvíli už se činil Knihánek prohlíživý. Poskakoval Klárce ve vlasech, celý natěšený na novou knihu a její vůni. V nových knihách si liboval. Jakmile ho nějaká knížka zaujala, našeptával Klárce do ucha: „Tu chci, tu chci, tu musím mít!“ „Mamkooo, nepůjdeme se dnes podívat do knihkupectví?“ pronesla Klárka nenápadně. „Chtěla bych se poohlédnout po nějaké cvičebnici matematiky, abych ji lépe pochopila,“ zalhala Klárka a v duchu se zastyděla, že si před maminkou vymýšlí. Ale nemohla si pomoct. Za vším stál Knihánek, zaujala ho totiž pohádková kniha o malé čarodějnici, kterou prostě musel mít.

„Dobře, venku je hezky, půjdeme se tedy projít a cestou se zastavíme pro nějakou tu knihu, když ti to udělá radost,“ prohlásila maminka, která se chystala v knihkupectví ulovit nějakou zajímavou kuchařku. Jakmile Klárka s maminkou vešly do knihkupectví, Knihánek byl ve svém živlu. Tolik nádhery najednou! Tleskl rukama, až jedna kniha říkanek spadla z regálu. Klárka ji sebrala a dala zpět. Když ji zvedala, spatřila před očima Malou čarodějnici, tak zněl totiž název pohádky, kterou si moc přála mít doma. „Mamí, koupíš mi ji?“ upřela Klárka na maminku prosebný pohled. Jak jí knihu podávala, ucítil Knihánek vůni lipového dřeva spolu s vůní smetany, až se mu zatočila hlava.

Maminka svoji dcerku dobře znala. Věděla, že si nejdou jen tak pro nějakou cvičebnici. Ráda Klárce pohádkovou knihu koupila. Měla radost, že je dcerka nadšenou čtenářkou. Kniha byla navíc opatřena krásnými obrázky, tak se z ní těšily obě dvě. Spolu s nimi se radoval i samotný Knihánek. Radostí rozházel ještě několik knih z regálů. Všichni, kdo se pro ně sehnuli, náhle spatřili v policích knihu, kterou prostě museli mít.

… a tak Knihánek udělal radost nejen sobě a Klárce s maminkou, ale i dalším náhodným návštěvníkům, kteří si přišli původně koupit pouze dárkové tašky a pohlednice.

Listovníček dobrodružný

Listovníček dobrodružný, mezi papíry si hoví. Neustále listuje, co nového se doví.

~

Listovníček dobrodružný se dívá na svět svýma obrovskýma modrýma očima. Na každé ruce mu narostly tři lepkavé prstíky, kterými snadno chytí sebemenší lístek papíru. Noc za nocí usíná v šustivých papírových peřinách.

~

Vše papírové, co mu nepatří, má nejraději. Potají bere povalující se letáky, volně položené obálky, důležité dokumenty, odhozené časopisy a papírky s poznámkami. Ve svém tajném koutku jimi pak listuje, muchlá je, trhá a často na nich nechává otisky svých prstíků.

~

Pokud právě něco hledáte, zkuste jít po stopách papíru. Listovníček umí rodiče dětí hodně pozlobit. Ti však musí ocenit jeho nápaditost při schovávání.

Listovníček dobrodružný prolistoval celý den

„Karle, neviděl jsi můj časopis? Měla jsem ho položený na komodě, že si ho dnes večer přečtu,“ pátrala paní Šafránková. „Neviděl, sám nevím, kam jsem si odložil dnešní noviny,“ odvětil pan Šafránek a zabral se do sledování televize. „Přece sám neutekl, to jsem blázen.“ Maminka Lucinky se nechtěla jen tak lehce vzdát, klekla si na všechny čtyři a nakukovala pod komody v ložnici, zdali jí tam omylem nezapadl.

V ten samý moment si už Listovníček dobrodružný lebedil schovaný v šuplíku u Lucinky v pokojíku. Mnul si prsty a spřádal plány, co všechno papírového si ten den nasyslí. Lucinka seděla ve svém křesílku. Chtěla si hrát s panenkami. Zrovna brala do ruky svoji nejoblíbenější, když se jí z ničeho nic zachtělo vstát a jít si zkontrolovat svůj šuplík. To Listovníček svými prstíky poklepal lehce o dno šuplíku, aby Lucinku trochu popohnal.

Lucinka otevřela šuplík. „Jééé, na ten časopis jsem úplně zapomněla, ten si musím prohlédnout,“ radovala se. Sáhla do zásuvky a vytáhla časopis o zahradničení. Milovala kytičky, a tak si schovávala všechny zajímavé články s jejich fotkami. A Listovníček jí v tom hodně vypomáhal. Jakmile si každý den usmyslel, Lucinka vyskočila a pátrala po celém bytě, co by se jí mohlo hodit. Jak pomalinku procházela bytem, Listovníček, který předtím vylezl na její rameno, jí našeptával, co by se mu líbilo. Tu pohled od tety z Českých Budějovic, tu máminy poznámky s nákupem, v obýváku na stole rozložený leták s aktuální nabídkou potravin v místním obchodě a na botníku v předsíni dvě zalepené obálky s pěknou známkou.

Maminka vešla do Lucčina pokoje: „Lucinko, neviděla jsi… no to né, ten časopis teď hledám!“ zarazila se paní Šafránková, když pohlédla na svoji dcerku zachumlanou v křesle pod dekou. „Já se zblázním, to přece nemůžeš, brát si bez dovolení, co se ti zlíbí,“ zlobila se maminka na Lucinku. Přistoupila blíž a jedním okem spatřila otevřenou zásuvku. „Maminko, chtěla jsem se podívat na nové kytičky,“ řekla Lucinka a podávala mamince časopis. Ta už však byla zabraná do papírových pokladů v šuplíku. Nedokázala se na dcerku zlobit dlouho. Mezi všemožnými starými letáky, novinami, účtenkami a papíry vytrhanými z různých barevných bločků narazila na návod od šicího stroje. Myslela si, že jej omylem vyhodili, a na šicím stroji se bez návodu neodvážila začít šít. „Měla jsem ho přeci uklidit maminko, tak jsem ho schovala k sobě,“ řekla Lucinka s úsměvem na tváři.

Samou radostí se maminka s Lucinkou pustily do šití nových oblečků na panenky. Listovníček se mohl radovat. Paní Šafránková z velké radosti nechala prohledávání Lucčiny zásuvky na jindy. A tak se Listovníček s klidem pustil do listování sportovní rubrikou v novinách, jejichž hledání pan Šafránek dávno vzdal.

Pohádkomil čtivý

Pohádkomil čtivý u postele sedává, každý večer pod světlem lampy pohádky rád slýchává. Pohádkové postavy společnost mu dělají, hezky v teple pod peřinou zážitky si šeptají.

~

Pohádkomil čtivý je obdařen velkou představivostí. Jeho vzhled není doposud přesně znám. Mění se dle nálady, a to do podoby svých oblíbených pohádkových postaviček. Vždy ho však prozradí široký úsměv a jeho velké uši, kterými si nenechá uniknout jedinou část z pohádkového vyprávění.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Kniha skřítků náladovníčků.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.