Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Dominik Valášek

PRAKTICKÝ PRŮVODCE PISTOLNICE
Na cestě ke zbrojnímu průkazu

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7415. publikaci

Odpovědná redaktorka Anita Ponešová
Sazba a grafická úprava Anita Ponešová
Formát ePub Štěpán Böhm
Jazyková korektura Martina Mojzesová
Fotografie Dominik Valášek a Depositphotos

Počet stran 128
První vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2019
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-1194-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-1193-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-2547-0 (print)

Poděkování

Tato kniha by nemohla vzniknout bez přičinění několika lidí. Chtěl bych poděkovat Monice Binarové, která vše propojila a umožnila tak, aby se věci daly do pohybu, Anitě Ponešové za spolupráci při vydání a Lucii Houdkové za to, že byla skvělou a trpělivou zbraňovou modelkou. Poděkovat bych chtěl i rodině a přátelům za podporu.

Další velké díky patří společnosti NoCompromise.House za konzultace a za zapůjčení zbraně na focení a také střelnici Hard Task v Olešku za propůjčení prostoru.

ÚVOD

VZATO HISTORICKÝM A SPOLEČENSKÝM POHLEDEM BYLY ZBRANĚ VŽDY KONTROVERZNÍ TÉMA. NA NĚKTERÉ LIDI PŮSOBÍ ZBRANĚ JAKO ABSOLUTNÍ TABU, JINÝMI LIDMI JSOU OBECNĚ SPOLEČENSKY PŘIJÍMÁNY A JEJICH VLASTNICTVÍ, PRODEJ ČI NOŠENÍ PRO NĚ NENÍ NIKTERAK POBUŘUJÍCÍ.

Jelikož píši tyto řádky, asi vám dochází, že patřím do druhé skupiny. Proto jsem se rozhodl, že se vám v této knize pokusím zbraně a svět kolem nich trochu přiblížit. Chci vám poodhalit jejich techniku, v teoretické rovině představit jejich ovládání a zabezpečení, ale představit i legislativní minimum a další náležitosti.

Sám jsem majitelem hned několika zbraní: mají pro mě částečně sběratelskou osobní hodnotu, zároveň však slouží coby jistý druh „sportovního náčiní“ i – při okolnostech, které doufám nikdy nenastanou – jako prostředek k sebeobraně.

A právě to jsou většinou hlavní důvody, pro které si lidé zbraně pořizují. Pro některé je to sběratelský koníček, jiní je používají ke sportovní a rekreační střelbě, mnozí si je kupují kvůli sebeobraně. Dost možná i vy o nějaké zbrani přemýšlíte, ať už je vaším impulzem cokoliv ze zmíněných důvodů. Možná se vám představa sebe sama se zbraní v ruce nějakým způsobem zamlouvá a možná vás tato myšlenka napadne, když například v televizi spatříte zbraň v ruce jiné ženy.

Vždyť koneckonců zbraně v rukou žen nejsou nic nového ani nevídaného. To, co bylo v minulosti téměř výhradně mužskou záležitostí, se v průběhu let přerodilo v záležitost obou pohlaví. Vezměte si jen oblast sportu a sportovní střelkyně. Jména jako Kateřina Emmons, Zuzana Šostková nebo Gabriela Vognarová. To je jen velice úzký výběr sportovních střelkyň v rámci České republiky, ovšem ženy se zbraněmi v ruce můžeme nalézt po celém světě a napříč celou historií. Ať už se jedná o sportovkyně, příslušnice ozbrojených složek, nebo třeba Marthu Jane Cannary-Burke – bájemi opředenou ikonickou postavu Divokého západu, známou jako Calamity Jane.

Přestože ženy oproti mužům tvoří a nadále i budou tvořit ve světě zbraní jen minoritní skupinu, na střelnici je lze čas od času potkat. Což je jedině dobře, neboť postupně více a více lidí zjistí, že pořízení zbraně, které původně chápali třeba jen jako nutné zlo v rámci zabezpečení rodiny, může přerůst v nové hobby a – jak už jsem zmínil výše – v zábavnou a tak trochu netradiční formu rekreace.

Koneckonců taková sportovní střelba má mnoho podob a stejně jako v kterémkoliv jiném sportu je tu obrovský prostor zlepšovat se. Střílení do terče sice může na první pohled vypadat jednoduše, nicméně vězte, že i za dobrou trefou z jednoho místa na terč, který je vzdálen pouze několik málo metrů, je velká spousta techniky. Důležité jsou postoj, držení zbraně, způsob, jakým mačkáte spoušť a jak se všechny žádoucí svaly zapojují do hry. A když už začnete alespoň rámcově ovládat strefování jednotlivých ran, přidáte další nástavbu. Zkusíte si vystřelit dva rychle po sobě jdoucí výstřely a zjistíte, že rychle zpracovat zpětný ráz opět není tak snadné, jako to vypadalo ve filmu, kde hlavní hrdina bez mrknutí oka vysypal celý zásobník do jednoho místa.

SVĚT ZBRANÍ ROZHODNĚ NENÍ UZAVŘENÝM SPOLEČENSTVÍM ASOCIÁLNÍCH BLÁZNŮ S NUTKAVOU TOUHOU OZBROJOVAT SE.

Takže tedy pokračujete, ale zdokonalování nekončí: jen co vás omrzí stát na střelnici a dělat díry do terče z jednoho místa, začnete přidávat nové prvky. Najednou zjistíte, jak náročné je zkoordinovat rychlé přebití zásobníku, nebo jak dlouho vám trvá vytáhnout zbraň z pouzdra u pasu a strefit figurínu na terči. Pochopitelně se stále pohybujete výhradně ve cvičné rovině, kde stres nehraje žádnou roli, jenže co takhle zkusit si nějaký ten cvičný stres přidat?

Můžete třeba zajít na malou lokální soutěž ve střelbě a všechen svůj um natrénovaný na střelnici přetavit v souboj s časem a ostatními soupeři. Tady už se nemusí střílet pouze z místa. Například zvolíte-li nějakou disciplínu z Lidové obranné střelby, budete se pohybovat po střelnici s překážkami a řešit takzvané „situace“ podle přednastaveného scénáře. Ten určuje, do jakého terče a kolik ran máte pálit, kdy si máte vlézt do úkrytu, kdy přebít nebo kdy střílet pouze jednou rukou.

Pravděpodobně skončíte i mezi amatérskými střelci někde na chvostu startovního pole, ale i tohle patří k začátkům. Možná vás touha a soutěživost poženou dál, a tak místo návratu na střelnici absolvujete další takové malé střelecké soutěže a nakonec se rozhodnete zlepšovat na jednom z mnoha kurzů obranné a sportovní střelby. Tady si osvojíte nové techniky, naučíte se svou zbraň perfektně ovládat i v různých krizových situacích a v dalších soutěžních kolech začnete pomalu stoupat na žebříčku střelců, mezi nimiž se stihli najít i noví přátelé.

To už ovšem poněkud předbíhám.

Jaký přístup zvolíte, je jen a pouze na vás. Samozřejmě, že si můžete pořídit zbrojní průkaz a zbraň jen proto, aby vám vědomí, že kdesi v zamčeném šuplíku leží funkční pistole, zabezpečilo klidnější spánek. A tento přístup je naprosto v pořádku. Pokud se ovšem rozhodnete, že chcete vědět a poznat víc, a skutečně nahlédnout pod pokličku onoho tajemného a pro mnoho lidí zcela odtrženého světa zbraní, zjistíte, že se jedná o svět velmi rozmanitý, plný rozličných lidí ze všech věkových i sociálních vrstev. Neboť, přestože si to určitá skupina lidí myslí a nadále myslet bude, svět zbraní rozhodně není uzavřeným společenstvím asociálních bláznů s nutkavou touhou ozbrojovat se.

Naopak, je to svět zcela otevřený těm, kteří do něj vcházej s dobrými úmysly. Nezáleží na věku, nezáleží na vašem prvotním popudu a – alespoň v prvotní fázi – nezáleží ani tolik na penězích. „Kamarádit“ se zbraněmi se může kdokoliv, kdo splňuje zákonné podmínky, a přestože tu platí o dost striktnější a konkrétnější pravidla, než u ostatních „konvenčnějších“ koníčků, opravdu se není čeho bát.

Teď už však konečně k tomu, co se na následujících stranách dočtete a dozvíte. V první řadě bych rád dopředu stanovil, že v této knize politickou a vlastně i „filozofickou“ stránku zbraní zcela vynecháme. Místo toho se budeme soustředit prostě jen na to, jak ke zbraním přistupovat, jak na ně získat patřičná oprávnění, jak s nimi zacházet a jak si vybrat ideální model a ráži v závislosti na tom, k čemu chcem svou zbraň využívat. Jelikož se ovšem má obsah této knihy vejít do určitého rozsahu a má se jednat o prvotního průvodce, omezíme se výhradně na zbraně krátké – tedy na pistole a revolvery. Předem také předesílám, že ač je tato kniha cílena primárně ženám, neomezuje se pouze na ně. Rady zbraňovým začátečníkům jsou totiž zcela univerzální, takže pevně doufám, že si z nadcházejících stránek vezme něco do začátku kdokoliv, koho svět zbraní uhranul, nebo alespoň zaujal – je jedno, zda žena, nebo muž.

Mnozí z vás si teď možná říkají: „Chci se dozvědět pouze to nejnutnější a získat nějakou zbraň na obranu.“ Rád bych na tomto místě podotknul, že valná většina obsahu této knihy je právě tím nejnutnějším. Jak padlo jen o pár řádků výše, svět zbraní je sice otevřen, ovšem má svá pravidla – důsledná příprava na zacházení se zbraněmi a jejich vlastnictví, je pravidlem číslo jedna.

Asi nikoho příliš nepřekvapí, že příprava na práci se zbraní začíná u zcela zásadního bodu – u bezpečnosti. Právě schopnosti zbraní a jejich potenciální ničivé účinky na lidskou fyzickou schránku stojí za onou rozpolcenou pověstí, kterou ve společnosti mají. Hned v následující kapitole bych tedy rád uklidnil tyto vody. Řekneme si leccos k tomu, jak to s bezpečností, potažmo nebezpečností zbraně skutečně je. Vyvrátíme několik mýtů a obav a pochopitelně dojde také na zabezpečení zbraní v domácnosti – zejména v té s dětmi.

Další zastávkou bude technika zbraní, jejich ovládání, principy funkce, ale i údržba. Tady se dozvíte, jak pojmenovat na zbrani její jednotlivé součásti a co znamenají všechny ty pojmy jako ráže, střela, nábojnice nebo závěr. Povíme si, jak zbraň nabít, jak ji vybít, ale třeba i to, jak ji rozebrat a čistit.

Stejně jako při nabírání dalších jiných koníčků a hobby, i tady platí, že si chceme vše dopředu vyzkoušet. Velmi podrobně se tedy budeme věnovat tomu, jak se dostat na střelnici ke střelbě i bez zbrojního průkazu, jak k vlastní střelbě přistupovat a jak se jí nebát. Krok po kroku se pokusím nastínit, co vlastně při střelbě ze zbraně zažijete, a alespoň teoreticky se vás vynasnažím naučit, jak strefovat cíl, tak jak chcete. Byť snažit se naučit střílet podle příručky je podobné, jako se snažit se „na papíře“ učit na lyžích.

SVĚT ZBRANÍ JE SICE OTEVŘENÝ, MÁ VŠAK SVÁ PRAVIDLA. DŮSLEDNÁ PŘÍPRAVA JE PRAVIDLEM ČÍSLO JEDNA.

V kapitole, kterou předesílám jako nejnudnější, pak zařehtá úřední šiml a bude se mluvit o legislativním minimu a o tom, jak získat potřebné oprávnění pro držení či nošení zbraně. Právě tady se rozsekne rozdíl mezi jednotlivými kategoriemi zbrojního průkazu, ale také se dočtete, co vás vlastně čeká u zkoušky z odborné způsobilosti.

Následuje opět něco veselejšího, půjdeme si totiž udělat radost nákupem nové zbraně. Značek, modelů a jejich zaměření je totiž nepřeberné množství, takže se pokusím vytvořit alespoň rámcovou představu o ohromném trhu. Kde nakupovat, za kolik nakupovat, co nakupovat, jste-li znevýhodněný levák (a proč by to neměl být revolver). A samozřejmě i zcela zásadní otázka – můžeme na zbraň koukat coby na designový doplněk?

Nakonec si ještě stihneme říci, jaké jsou další cesty světem zbraní. Jak už zde padlo, tato kniha je teprve začátkem, startovacím bodem, který by vám měl poskytnout to nejzákladnější povědomí o zbraních, jejich technice, legislativě a použití. Dál už musíte sami a v tomto ohledu se vás pokusím nasměrovat.

autor

01Bezpečnost se zbraní

ZBRANĚ NEZABÍJEJÍ LIDI. LIDI ZABÍJEJÍ LIDI. ASI NEJLÉPE PLATNOST TÉTO TISÍCKRÁT OMÍLANÉ POUČKY PŘEDVEDL PROTESTNĚ–SATIRICKOU FORMOU JEDEN KLUB MAJITELŮ ZBRANÍ. NA SVÝCH WEBOVÝCH STRÁNKÁCH TOTIŽ SPUSTIL ŽIVÉ VYSÍLÁNÍ Z WEBKAMERY, KTERÁ NEDĚLALA NIC JINÉHO, NEŽ ŽE SLEDOVALA ZBRAŇ LEŽÍCÍ NA STOLE. U ŽIVÉHO VYSÍLÁNÍ BYLO POTOM PŘIPSÁNO, ŽE KDYBY ZBRAŇ NÁHODOU CHTĚLA ZAČÍT NĚKOMU UBLIŽOVAT, MÁ DIVÁK URYCHLENĚ UVĚDOMIT POLICII. TAKTO TAM NEBOHÁ ZBRAŇ LEŽELA NA PROTEST MOŽNÁ I NĚKOLIK LET.

Zbraně jsou nebezpečné pouze ve špatných, nepovolaných, případně velmi nešikovných rukou. V rukou svědomitých, informovaných a pečlivých držitelů a uživatelů jsou naopak bezpečnější, než by si leckdo myslel. Budeme-li na zbraň nahlížet čistě pohledem mechaniky, pak se jedná ve většině případů o velmi spolehlivé a jednoduché mechanické zařízení. Zbraň může ležet v suchém prostředí v zamčeném šuplíku či trezoru klidně i desítky let, nabitá a připravená ke střelbě. A sotva ji vezmete a stisknete spoušť, na povel vystřelí a pravděpodobně bude připravena vystřelit znovu.

Podstatné ovšem je, že sama od sebe zbraň nevystřelí, a to prakticky za žádných okolností. Jedná-li se o zbraň moderní a kvalitní, přežije nabitá pád na zem. Pokud budete svou zbraň udržovat v dobrém stavu, budete vždy striktně dodržovat zásady bezpečné manipulace a nenecháte zbraň „padnout“ do nepovolaných rukou, je riziko nehody se zbraní mizivé.

Samozřejmě, že se v historii po celém světě stala spousta nehod se zbraní, z nichž některé byly bohužel i tragické, ovšem téměř vždy šlo o chybu ze strany uživatele. Ten ji přivodil buď svou neopatrností, případně zbraň dostatečně nezabezpečil před někým, komu se neměla dostat do rukou. Vlastnictví zbraně proto neberme jako riziko. Berme ho hlavně jako zodpovědnost a důvod k velké opatrnosti. V tomto odvětví jí není nikdy dost.

ZÁKLADNÍ PRAVIDLA CHOVÁNÍ SE ZBRANÍ

PRAVIDLA PRO ZACHÁZENÍ SE ZBRANĚMI JSOU VCELKU JEDNODUCHÁ, O&NBSP;TO DŮSLEDNĚJI SE OVŠEM MUSEJ DODRŽOVAT. ZÁKLADNÍCH POUČEK JE HNED NĚKOLIK, NEJUZNÁVANĚJŠÍ VŠAK SESTAVIL JISTÝ JOHN DEAN „JEFF“ COOPER. AMERICKÝ MARIŇÁK A&NBSP;ODBORNÍK V&NBSP;OBLASTI KRÁTKÝCH STŘELNÝCH ZBRANÍ, JENŽ SE POVAŽUJE ZA DUCHOVNÍHO OTCE MODERNÍCH TECHNIK SEBEOBRANY SE STŘELNOU ZBRANÍ. COOPEROVA PRAVIDLA JSOU ČTYŘI:

1.VŠECHNY ZBRANĚ JSOU VŽDYCKY NABITÉ

Pokud je zbraň vcelku, nerozebraná, chováme se vždy tak, jako kdyby byla nabitá. Zbraň si překontrolujem pokaždé, když ji vezmeme do ruky. Jak zkontrolovat, jestli zbraň nabitá je, nebo není, si povíme až v další kapitole.

2.NIKDY NEMIŘTE NA NIC, CO NEJSTE PŘIPRAVENI ZNIČIT

Zbraní nikdy na nikoho nemíříme. Ústí hlavně musí vždy směřovat mimo kohokoliv a do prostoru, který lze označit jako bezpečný. Na střelnici je tento prostor jasně vymezen, a manipulujeme-li se zbraní v domácnosti (vždy bez nábojů), míříme ideálně tam, kde by případný výstřel napáchal nejmenší škody. I když jsme si nastokrát jisti, že je zbraň bez nábojů, vybitá a neškodná.

3.PRST JE MIMO SPOUŠŤ AŽ DO CHVÍLE, KDY MÁTE ZAMÍŘENO NA CÍL

Klasické pravidlo prstu na spoušti. Náš prst by se neměl vůbec nacházet na spoušti nebo poblíž ní až do chvíle, kdy jsme připraveni ji stisknout. Právě tohle pravidlo je považováno zároveň za „zlaté pravidlo“.

4.BUĎTE SI JISTI SVÝM CÍLEM

Předem si prověřte pozadí a okolí cíle, i cíl, který se chystáte strefit. Jelikož se u nás standardně nesmí ze zbraně střílet jinde než na střelnici, je toto ověřování vcelku jednoduché, ovšem nastane-li situace, při níž vytáhneme zbraň z důvodu sebeobrany, musíme si uvědomit, že výstřel nelze vzít zpátky. Vystřelit zkrátka můžeme pouze tehdy, kdy jsme si stoprocentně jisti, že nenapácháme další neúmyslnou škodu.

Když se žádný prostor nejeví jako dostatečně bezpečný, miřte se zbraní do země.

Jen pro úplnost pak zmíním, že se zbraní nikdy nemanipulujeme pod vlivem alkoholu či jakýchkoliv jiných omamných látek, což je koneckonců zakázáno i zákonem. A pochopitelně také to, co souvisí s druhým Cooperovým pravidlem – že se neoddáváme hrubým žertům. Nikdy, a tady si dosaďte opravdu velký vykřičník. Žertování s namířením zbraně je naprosto vyloučené a zapovězené, zároveň mimořádně hloupé a zcela nedospělé. Byť ve skrytu duše doufám, že těchto pár vět píši zcela zbytečně, protože žádnou čtenářku ani čtenáře by nikdy nic podobného ani nenapadlo. Jak už jsem zmínil, vlastnictví a manipulace se zbraní jsou především zodpovědnost, a jen máloco je ve vztahu ke zbrani méně zodpovědné než namířit na někoho v hrubém a hloupém žertu. Opět si můžeme být jisti, že je zbraň naprosto bezpečná, ovšem jak může být zodpovědným držitelem zbraně někdo, kdo není schopen zodpovědně dodržovat ani pár naprosto základních pouček?

Vtiskněte si napevno do paměti, že pokaždé, když se chopíte zbraně, chopíte se jí s prstem mimo spoušť.

Takže zas a znovu – a tuhle poučku uslyšíte na své cestě za zbraněmi ještě mnohokrát – se zbraní vždycky jednáme jako s nabitou, ústí hlavně míří vždy do bezpečného prostoru, prst mimo spoušť a střílet pouze na prověřený cíl. Vždycky. Za všech okolností. Až proniknete do světa zbraní hlouběji, zjistíte, že tohle nejsou pouze „pravidla pro začátečníky“, která se u zkušených harcovníků zase tak moc dodržovat nemusí.

ŽERTOVÁNÍ S NAMÍŘENÍM ZBRANĚ JE NAPROSTO VYLOUČENÉ A ZAPOVĚZENÉ, MIMOŘÁDNĚ HLOUPÉ A ZCELA NEDOSPĚLÉ.

Tyhle základy dodržuje každý zodpovědný držitel zbraně vždy a stále. A měli by je dodržovat všichni – nejen oprávnění držitelé. Budete-li přechovávat své zbraně ve společné domácnosti s dalšími „nezbraňovými“ členy, poučte je o základech bezpečnosti a přinejmenším o základních pravidlech. I tak je ale zabezpečení zbraně proti zneužití či odcizení další elementární zodpovědností…

JAK ZBRAŇ ZABEZPEČOVAT

Předesílám, že zabezpečení zbraně v domácnosti u nás není takové téma jako třeba za mořem v USA. Je to jednak díky menšímu počtu zbraní držených v domácnostech, ale také proto, že celkový počet nehod a trestných činů páchaných palnou zbraní (zejména potom legálně drženou) je u nás naprosto minimální. Zároveň to souvisí s výrazně menšími obavami z loupežných přepadení v domácnosti. Jen zřídka tak na našem trhu naleznete americké vychytávky, jako je třeba zámek na spoušť zbraně, který automaticky odpadne poté, co k němu majitel přiloží prst a zámek ho rozpozná podle otisku. U podobné metody se projevuje snaha být vždy připraven, ovšem myslím, že většina z nás (a přinejmenším ze začátku) nic takového nutně nepotřebuje a raději zabezpečí zbraň nějakým konvenčním způsobem.

Klasický trezor je pro uchování zbraní dostačujícím řešením.

DO DVOU KUSŮ SMĚJÍ BÝT ZBRANĚ V MÍSTĚ JEJICH UCHOVÁVÁNÍ ZABEZPEČENY JEN TAK, JAK UZNÁ MAJITEL ZA VHODNÉ.

Zákon hovoří vcelku jasně. Do dvou kusů smějí být zbraně v místě jejich uchovávání zabezpečeny jen tak, jak uzná majitel za vhodné, aby předešel jejich odcizení nebo zneužití. Teprve třetí a další zbraně už musejí být pod zámkem v trezoru. Co z toho plyne? Pokud si chcete pořídit jednu zbraň a tu si uschovat někde poblíž postele pro případ nezvané návštěvy, klidně tak učiňte v případě, že ve vaší domácnosti nehrozí, že by se zbraň dostala do nepovolaných rukou, zejména potom těch dětských. V opačném případě je samozřejmě na místě zvýšená opatrnost a tady přichází na řadu rozličné způsoby zabezpečení.

Zcela dostačující službu, spočívající v udržení zbraně z dosahu dítěte, odvede i obyčejná plechová pokladna na zámek, kterou lze koupit za pár stokorun. O něco elegantnějším řešením jsou potom různé zámky na zbraně. Některé z nich se dávají přímo na spoušť, čímž znemožňují její stisk, jiné jsou potom ve formě ocelových lanek a provléknou se skrz hlaveň zbraně, případně zásobníkovou šachtu, takže zbraň nelze nabít. Stejně jako všechny zámky, jsou i ty zbraňové pochopitelně překonatelné, ale to už vyžaduje značné úsilí a vybavení. Většina konvenčních uzamčení zbraně by tedy měla ve standardním domácím prostředí plně dostačovat a je jen na vás, zda se rozhodnete pro klasické řešení s klíčem, nebo zvolíte mechanický číselný zámek. Na trhu najdete různé varianty.

Zámek s ovládáním na otisk prstu

Chytré elektronické zámky a trezory, odemykané biometricky, případně přes domácí síť nebo mobilní aplikace, jsem zmínil již na začátku kapitoly. Samozřejmě se jedná o atraktivní řešení, ovšem za patřičně vyšší cenu a faktický přínos pro bezpečnost je v tomto případě diskutabilní. Mít možnost kontroly nad stavem trezoru přes mobil, moci jej odemykat otiskem prstu nebo ukrytým „poplašným tlačítkem“ je zajímavá, ale třeba obav z toho, že dítě najde v domácnosti ukrytý klíč od trezoru, se stejně nezbavíte. Prakticky kaž- dý elektronicky ovládaný trezor a zámek je totiž stejně jištěn klasickým mechanickým klíčem pro případ, že by se porouchal nebo ocitl bez proudu.

Osobně tedy raději zůstávám u klasických mechanických řešení a spíš než zámek preferuji trezor nebo schránku. Přístup ke zbrani sice není tak rychlý, ale zase ji lze ukrýt i spolu s příslušenstvím a případně i s náboji na jedno místo. Pokud se ovšem skutečně bojíte a chcete mít „dvojí jistotu“, můžete nenabitou zbraň a náboje do ní uschovávat na dvou zcela odlišných místech. Použití v případě nouze je tedy sice vyloučeno, ale stejně tak se i výrazně zmenší možnost, že by se funkční nabitá zbraň dostala do rukou, v nichž nemá co dělat. Protože zbraň bez nábojů je pochopitelně neškodná – a jak si povíme dále, prakticky neškodné jsou i náboje beze zbraně.

NÁBOJE TOHO SAMY O SOBĚ MOC NESVEDOU

Stejně jako je neškodná zbraň bez nábojů (byť s ní vždy zacházíme, jako by byla nabitá), jsou téměř neškodné náboje beze zbraně, a to i v různých extrémních případech. Vcelku jednoznačně to dokázala rozsáhlá studie, kterou uskutečnilo americké sdružení výrobců sportovních zbraní a nábojů (SAAMI - Sporting Arms and Ammunition Manufacturers’ Institute) speciálně pro hasičské sbory. V rozsáhlé sérii pokusů se zjišťovalo, jak reagují náboje na vysokou teplotu při požáru, na mechanické poškození, ale třeba i na střelbu z jiné zbraně do uskladněných nábojů. Cílem bylo stanovit, jak mají hasiči postupovat při požárech objektů, v nichž se střelivo nachází, ale i v různých dalších situacích. Výsledky byly pro leckoho možná překvapující, ale možnost, že by skladované náboje někoho těžce poranily nebo snad usmrtily, je jen velmi, velmi nízká.

Náboj funguje na principu tlaku, vznikajícího při hoření výmetné látky (střelného prachu). Tato výmetná látka je zažehnuta v nábojnici a vzniklý tlak vytlačí skrz hlaveň střelu, které udá vysokou rychlost a energii. To ovšem pouze za předpokladu, že je celý náboj před odpálením uzavřen v nábojové komoře, a tlak tak má pouze jednu cestu, kudy může unikat – ven přes hlaveň a přitom před sebou tlačit střelu.

Pokud ovšem náboj odpálíme mimo nábojovou komoru, žádný výstřel se fakticky nekoná. Energie vzniklá hořením střelného prachu je sice přítomna, jenže netlačí v jednom směru do hlavně, ale uniká do všech stran. Výsledkem je, že se celý náboj na místě roztrhne, nábojnice, sloužící coby nosič černého prachu, se „otevře“, a pro střelu tak nezbyde dostatek energie, aby letěla vpřed a napáchala nějaké škody.

Starý vykopaný náboj – těžko říct, jestli je funkční, každopádně je zcela bezpečný.

Už jenom odpálit náboj mimo zbraň je velmi komplikované. Ze zmiňované studie vznikl film dokumentující všechny pokusy s náboji, v němž se ukázalo, že je náboj sám o sobě velmi odolný. Při požáru náboje vydrží ohromující teploty, a totéž platí při snaze o jejich mechanické poškození. Při padání na zem z libovolné výšky, pokusech náboj „rozdupnout“ nebo jej třeba přejet autem, je pravděpodobnost odpálení bezmála nulová. Teprve když se v rámci pokusů přistoupilo k mlácení kladivem či přejíždění bagrem s ocelovými pásy, ozvala se tu a tam rána odpalovaného náboje. I tak ale drtivá většina nábojů nic neudělala, případně se střela oddělila od nábojnice a střelný prach se rozsypal.

Resumé je tedy poměrně jednoznačné – náboje přechovávané mimo zbraň jsou v zásadě naprosto bezpečné a střelivo není jakkoliv nestabilní či choulostivé. Neexistuje zde nic jako „datum expirace“, a i když se náboje skladují ve vlhku či v jinak nevyhovujícím prostředí, nastane spíš stav, že po letech nevystřelí vůbec, než aby udělaly cokoliv nečekaného. Odpálení náboje mimo zbraň je tedy hodně náročnou disciplínou, o kterou by se musel někdo snažit záměrně, správnou technikou, ale i tak s nejistým výsledkem. A když už by k takovému odpálení skutečně došlo, potenciální následky nejsou zdaleka tak katastrofické, jak by se mohlo na první pohled zdát.

OCHRANNÉ POMŮCKY PŘI STŘELBĚ

Až dosud jsme se zaobírali především tím, jak zabezpečit zbraň proti tomu, aby se z ní střílelo tehdy, když se střílet nemá. Nyní se ovšem podíváme na to, jak zabezpečit sebe přímo v průběhu střelby. K tomu potřebujete především dvě věci – sluchátka a brýle. Použití těchto pomůcek zákon nijak neupravuje, nicméně kamkoliv na střelnici přijdete, sluchátka jsou povinná všude a brýle buď povinné, či doporučené.

Základní a přitom i kompletní ochrana střelce

Ve chvíli, kdy zbraň ve vašich rukou vůbec poprvé vystřelí, či budete dostatečně blízko jinému střelci, okamžitě si uvědomíte, jak nereálné jsou ve skutečnosti akční filmy. Hrdinové v nich po sobě střílí bez ochrany sluchu v uzavřených místnostech a v další scéně si s někým v klidu polohlasem povídají. Garantuji vám, že po pár výstřelech z velkorážové zbraně (což je prakticky každá běžná zbraň použitelná pro sebeobranu) v místnosti či prostoru uzavřené střelnice, by vám v uších pískalo ještě hodně dlouho, sluch by se srovnával několik následujících dní a dost možná by už nikdy nedosáhl původní kvality. Rána z palné zbraně je totiž ohromná a ohlušující. Ve venkovním prostoru, kde se zvuk neodráží mezi stěnami, je výstřel o dost snesitelnější, ale pořád to není nic, co byste chtěli absolvovat vícekrát po sobě.

Abychom hlučnost zbraní převedli do exaktních čísel – za hluk, který překračuje práh bolestivosti, se považuje ten, který dosáhne síly přibližně 135 decibelů. Běžně se během dne pohybuje hluk v našem okolí většinou do 100 decibelů, a to i v případě, že jsme vystaveni poměrně hlasité hudbě, hluku projíždějícího vlaku či dalším zdrojům. Výstřel ze zbraně standardních ráží se potom pohybuje v hladinách mezi 140 a 160 decibely, tedy daleko za prahem bolestivosti a zároveň na úrovni, která má sílu poškodit sluch okamžitě a nevratně.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Praktický průvodce pistolnice.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.