Susannah Erwinová

Konkurz na manželku

Překlad: Michaela Klevisová

Milá čtenářko,

když otevřete červnové knížky, zjistíte, že hrdinky mají něco společného: všechny překročí hranici profesionálního vztahu a se svým šéfem či klientem se zapletou… To asi dokážeme pochopit, obzvláště když se jedná o tolik přitažlivé a po všech stránkách úspěšné muže. Že to ovšem s sebou přináší spoustu nevraživosti, závisti a dalších problémů, není třeba zdůrazňovat. Naštěstí jsou naše hrdinky odvážné mladé dámy, které se umí postavit jak k pracovním výzvám, tak i upřímně posoudit, v jaké emoční situaci se nachází jejich srdce.

Věřím, že i Vy si jejich cestu za štěstím krásně užijete.

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

Wanted: Billionaire’s Wife

První vydání:

Harlequin Books, 2019

Překlad:

Michaela Klevisová

Odpovědný redaktor:

Bohdana Hyťhová

© 2019 by Susannah Erwin

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2020

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Desire jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-5022-1 (EPUB)

ISBN 978-83-276-5023-8 (MOBI)

ISBN 978-83-276-5024-5 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

02-516 Warszawa, ul. Starościńska 1B lokal 24-25

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Danica Novaková za sebou měla časné vstávání a dlouhý let napříč kontinentem. Ze všeho nejvíc teď toužila po horké sprše, chladných přikrývkách a alespoň desetihodinovém ničím nerušeném spánku. Místo toho vyplnila formulář o ztraceném zavazadle a nasedla do taxíku, který s ní cestou do její kanceláře v Palo Alto projel snad každou červenou. Cestou zavolala do zdravotní pojišťovny kvůli platbám za léčení svého bratra. Byl to už třetí člověk, se kterým kvůli tomu od příletu do Kalifornie telefonovala, a to ještě nebylo ani jedenáct dopoledne.

„Takže léčba není hrazená pojišťovnou?“ Přidržovala si telefon u ucha zvednutým ramenem a volnýma rukama hledala v kabelce bankovky pro taxikáře. Kreditní karta už měla vyčerpaný limit. Danica to zjistila, když si v letadle chtěla koupit něco k jídlu. Neplánovaná cesta domů na Rhode Island jí spolkla veškerou finanční rezervu. „Nedaly by se ty náklady snížit? Ne?“

Řidič na ni pohlédl ve zpětném zrcátku. Netrpělivě poklepával prsty o volant. Když se jejich pohledy střetly, znovu zapnul taxametr. Danica se na něj usmála skrz sevřené zuby a dál se snažila na úředníka zdravotní pojišťovny mluvit klidným a zdvořilým tónem.

Když její táta zakládal úklidovou firmu, ještě jí nebylo ani osmnáct, ale už tehdy pochopila, že při jednání s úřady vztek vůbec nepomáhá. „Ano, rozumím, že podle pojišťovny jde o nadstandardní léčbu. Mohla bych si o tom promluvit s vaším nadřízeným? Haló?“ Pohlédla na displej telefonu. Hovor se přerušil, anebo jí to úředník položil.

Zvenku se ozvalo zatroubení. „Musím už jet, madam,“ řekl řidič.

„Ještě vteřinu, prosím.“ Odložila telefon, aby mohla lépe prohledat kabelku. Někde přece musí být dvacetidolarovka, kterou u sebe nosí pro všechny případy, ano, tady je, zastrčená mezi účtenkami! Podala bankovku řidiči, a co nejrychleji vystoupila. Taxík se rozjel a v jeho sklech se zalesklo dopolední slunce.

Danica zakroužila hlavou, aby alespoň trochu uvolnila napjaté svaly na krku. Pak otevřela prosklené dveře kancelářské budovy. Připadalo jí, že od chvíle, kdy jimi naposledy vyšla ven, uběhlo celé století. Uprostřed pracovního dne si spěchala zabalit, aby co nejrychleji odletěla domů. Pořád ještě se vzpamatovávala ze šoku, který ji tam čekal. Její bratr Matt, od narození plný energie, byl na nemocniční posteli tak děsivě nehybný!

Matt se narodil osm let po Danice a celá rodina ho zbožňovala. Studoval poslední ročník střední školy a byl talentovaný sportovec. Jenže přede dvěma týdny se při zápase amerického fotbalu připletl do strašlivé srážky tří hráčů a utrpěl těžký otřes mozku, zlomeninu stehenní kosti a poranění páteře.

Jeho stav už byl stabilizovaný a prognóza na plné uzdravení dobrá. Jenže jeho tělo nereagovalo na klasickou léčbu tak dobře, jak by mělo, a tak mu lékaři nabídli experimentální terapii. Páteř by se mu díky ní měla dát rychleji do pořádku. Jenže zdravotní pojišťovna léčbu odmítla zaplatit. Danica rodičům slíbila, že najde řešení. Spoléhají na ni. Nemůže je zklamat.

Jakmile vstoupila dovnitř, zavřela oči a zhluboka se nadechla. V kancelářské budově sídlily jenom čtyři firmy a hala zůstávala po většinu dne prázdná. Danica byla vděčná za ticho a klid. Volno z rodinných důvodů už je pryč. Je načase přepnout zpátky do pracovního režimu. Za dva dny ji čeká prezentace pro firmu Ruby Hawk Technologies, a ta musí být perfektní. Pokud všechno půjde podle plánu, Danica by měla brzy povýšit z asistentky Johanny Rinaldiové na personální konzultantku.

Z recepčního pultu si vzala výtisk týdeníku Silicon Valley Weekly a cestou ke kancelářím Personální agentury Rinaldi jím rychle listovala. Chtěla se dozvědět, co je nového. Bulvární plátek se dal číst i on-line, ale Danica dávala přednost tištěnému vydání, protože bylo snadnější číst jej při chůzi. Jako by jí vesmír chtěl připomenout, jak moc důležité pro ni budou nadcházející dny, z titulní stránky na ni vybafla barevná fotografie Lukea Dallase, zakladatele firmy Ruby Hawk Technologies.

Danica sledovala vzestup firmy Ruby Hawk s obdivem. Ovšem ze všeho nejvíc ji fascinoval její majitel. Připadalo jí, že Luke Dallas by se hodil spíš na větrem ošlehané anglické vřesoviště než do kalifornské kanceláře ze skla a oceli. Jeho ostře řezané rysy perfektně ladily se zvěstmi, které o něm kolovaly. Prý je tvrdý, nekompromisní a má vysoké nároky.

Při pohledu do jeho modrých očí se zachvěla. Byly okouzlující, i když na ni hleděly jen z papíru. Brzy se na ni budou dívat z opačné strany stolu. Danica se před měsícem dozvěděla, že firma Ruby Hawk ukončila s jejich personální agenturou smlouvu. Danica věděla, že její šéfka Johanna studovala s Lukem obchodní školu, a jen díky téhle informaci si dokázala v Ruby Hawk sjednat schůzku přímo s majitelem.

Ve skutečnosti určitě není takhle hezký. Musí to být nějaký fotografický trik, možná správné světlo –

Koutkem oka zahlédla, že se k ní něco blíží. Na poslední chvíli se vyhnula střetu s širokou mužskou hrudí. Přejela pohledem pevné svaly pod košilí zapnutou až ke krku, potlačila obdivný povzdech a omluvně se na muže usmála. Sklopila oči zpátky k článku a jednou rukou šátrala v kabelce pro klíč od kanceláře.

O vteřinu později si uvědomila, jak muž vypadá. Vzhlédla od novin a znovu mu pohlédla do tváře. Pak na fotografii. A znovu na něj. Vyschlo jí v ústech a divoce se jí rozbušilo srdce.

Před zavřenými dveřmi Personální agentury Rinaldi stál Luke Dallas, z masa a kostí. Měřil nejméně metr devadesát, měl tmavé vlnité vlasy a pozoruhodně velké číslo bot.

Mýlila se. Naživo byl stejně okouzlující jako na fotce, nebo spíš ještě víc. Dvourozměrný obrázek nemohl zachytit auru nebezpečí, která ho obklopovala. Připomínal číhající šelmu, která při sebemenší provokaci vystartuje do útoku. Fotografie ukazovala jeho hezké rysy, ale nemohla znázornit jeho smyslnost a autoritu. Byl to muž, který dostane vše, po čem touží. Za každou cenu. Probodl ji pronikavým pohledem a zamračil se. Zachvěla se. Vzduch ztěžkl a zajiskřil napětím jako před bouřkou.

Dnes měl Luke Dallas oslavovat. Místo toho ho bolely čelisti od toho, jak zatínal zuby vzteky a ponížením. Byl to pro něj úplně nový pocit. Byl zvyklý mít situaci pod kontrolou, ať se dělo cokoli.

Dnes ráno se to však změnilo. Ze schůzky v kavárně na klidném místě, daleko od zvědavých očí a uší, kde měl podepsat smlouvu o prodeji svého podniku, se vyklubala léčka. Irene Stavrosová a její otec Nestor ho zahnali do úzkých. Ještě teď viděl rudě.

Rovnou ze schůzky se vypravil do personální agentury Johanny Rinaldiové. Neměl moc času nazbyt a připadalo mu, že Johanna je jediný člověk, který mu teď může pomoct z pasti, do níž ho Nestor tak šikovně chytil.

Kde do háje je? Její kancelář našel zamčenou a jeho klepání i telefonáty zůstávaly bez odezvy. Právě mu začínala docházet trpělivost, když do něj málem vrazila nějaká žena, která se vůbec nedívala na cestu. Teď na něj užasle valila oči. Mimochodem, měla je moc hezké. Velké a zelené. Kdyby si nedal pozor, mohl by se v jejich hlubinách úplně ztratit.

Vzápětí zamrkala a odvrátila se. Okamžitě pocítil nový nával vzteku.

„Vy jste Luke Dallas.“ Těkala pohledem mezi jeho fotografií na titulní stránce novin a jeho tváří. „Ale setkat se přece máme až ve středu.“

„Vy pracujete pro Johannu?“ Konečně se někdo objevil. Třeba se věci vrátí do správných kolejí a dnešek nakonec nebude jedno velké fiasko.

„Hm.“ Nervózně si přejela dlaní přes pocuchaný světlý culík a pak si uhladila bílou blůzku, zmuchlanou jako hadr na podlahu. „Ano. Jsem Danica. Novaková. Danica Novaková.“

Natáhla k němu ruku a on ji stiskl. Cítil, že se jí chvějí prsty. Trochu ucouvla a lícní kosti jí ztmavly ruměncem. Tvářila se vyplašeně, jako by byla Červená Karkulka a on zlý vlk.

„Můžu se na to podívat?“ požádal ji a natáhl ruku po novinách.

Rychle četl článek a s každou další větou v něm sílil pocit, že se na něj řítí stěny chodby. Bulvární reportér Cinco Jackson se nějak dostal k přísně utajované informaci, že Luke chce prodat svou firmu společnosti Stavros Group. Zveřejnil všechny drby, které se okolo plánované akvizice vyrojily, a napsal, že vše už je dojednáno a v nejbližší době má být podepsána smlouva. Luke si pomyslel, že by se měl držet co nejdál od kanceláří své firmy, jinak ho zaměstnanci zasypou zvědavými otázkami.

Luke pocházel z tak bohaté rodiny a sám už v mládí tak chytře investoval, že po promoci vůbec nemusel začínat pracovat. Mohl žít velmi pohodlný život, aniž by hnul prstem. On ale nechtěl být bohatý jen proto, že se narodil správným rodičům. Chtěl si vydělat sám.

Odmítl žít jen z tučného dědictví jako jeho bratranci a sestřenice. Rozhodl se něco vybudovat, tak jako to udělal jeho pradědeček. Něco, co na rozdíl od pradědovy firmy přetrvá. Dědův obchodní řetězec Draper & Dallas byl dávno minulostí. Společnost Ruby Hawk se však zabývala výzkumem v oblasti umělé neuronové sítě a biologické zpětné vazby a výsledky její práce by mohly být lidem užitečné po mnoho dalších generací.

Zmuchlal noviny. Ruby Hawk Technologies patří jen jemu. Firmu založil a financoval ze svých vlastních peněz. Teď však potřeboval víc kapitálu na výzkum. Potřeboval dokázat všem, kteří ho odepisovali jako bohatého diletanta, že je skutečný vizionář.

Prověřoval různé možnosti, jak by mohl získat víc peněz, ale žádná mu neposkytovala tu správnou kombinaci zdrojů, rozhodovacího práva a nezávislosti. Pak mu Irene Stavrosová navrhla, že si promluví se svým otcem. A před měsícem dostal Luke od Nestora návrh smlouvy.

Na papíře všechno vypadalo dokonale. Stavros Group koupí Ruby Hawk a poskytne firmě dost peněz na expanzi, ale zároveň Ruby Hawk dovolí dál samostatně pracovat. Původní management včetně Lukea v pozici generálního ředitele zůstane beze změn. Luke bude dál o všem rozhodovat, aniž by se mu mateřská společnost vměšovala do práce. Jenže když se s Nestorem sešel, aby smlouvu podepsali, starý muž odhalil svou past. Stanovil si podmínku. A pokud ji Luke nesplní, za půl roku nebude mít na výplaty.

Jestliže naopak k akvizici dojde, stoupnou zaměstnanecké akcie na milionové hodnoty.

Proto se tenhle obchod prostě musí uskutečnit! „Kde máte nadřízenou?“ zeptal se ženy.

Štěkl na ni tak ostře, že se jí rozšířily zorničky.

„Čekám tu už půl hodiny a nikdo neotevírá ani nezvedá telefon. Co jste to za firmu?“ Hodil po ní zmuchlané noviny.

„V tom, co děláme, jsme velmi dobří. Jsem si jistá, že existuje vysvětlení.“ Nechala zmačkaný papír spadnout na podlahu.

Povytáhl obočí a pohlédl na hodinky.

Zrudla ještě víc. „Jedu rovnou z letiště, takže nejsem v obraze. Johanna má nejspíš schůzku mimo budovu.“ Sáhla do kabelky. „Ačkoli to nevysvětluje, proč Britt nezvedá telefon,“ dodala pro sebe polohlasem. Vytáhla klíč. „Možná byste mohl počkat v jednací místnosti. Je tam dobrá káva.“

„Ne.“ Dlouho si nevychutná kávu, aniž by mu připomněla hořkost dnešní schůzky. „Jdu dovnitř.“

Odemkla a oba vstoupili dovnitř. Uvítal je naprosto prázdný prostor. Nejenže tu nebyli žádní zaměstnanci, ale chyběly i stoly. Roztaženými žaluziemi pražilo slunce na laminátovou podlahu, jedinou rozbitou kancelářskou židli a prázdné kovové police. Otevřenými dveřmi do vedlejší místnosti byl vidět opět jen holý prostor bez nábytku. Zůstala tu jen jediná kóje s vysokými stěnami.

„Asi nás vykradli,“ hlesla Danica a založila si ruce na hrudi. „Ale…“

Zavrtěl hlavou. Zloději by za sebou nechali nepořádek. „Tohle je práce stěhovací firmy.“

Cítil se, jako by dostal ránu pěstí do žaludku. Takže Johanna zmizela. Jak se mohl dvakrát za jediný den tak strašlivě přepočítat?

„Byla jsem dva týdny pryč,“ pípla Danica. „Dva týdny.“ Těkala pohledem po prázdné místnosti. Prameny vlasů jí zářily mnoha odstíny zlaté od temně medového po světle žlutý. Měla krásně vykrojené rty, ten spodní tak akorát plný, aby působil smyslně. Zadíval se jí na hezký nos pokropený skořicově zbarvenými pihami. Jestlipak by taky chutnal po skořici, kdyby ji na něj políbil?

Byl to jen vteřinový nápad. Vzápětí na Lukea tvrdě dolehla realita.

Jeho plán na záchranu Ruby Hawk byl v troskách. Naděje zmizela spolu s elegantním nábytkem, který dřív zdobil kancelář Johanny Rinaldiové.

Musí najít svoji nadřízenou. Proč jí nedali vědět, že se stěhují? Stalo se obrovské nedorozumění.

„Zatímco jsem byla pryč, Johanna asi přestěhovala firmu. Nebyla jsem pořád na příjmu.“ Byla to pravda. Na nemocničním oddělení, kde byl Matt hospitalizován, nebyly povoleny mobilní telefony. „Zavolám jí.“

Ale kde má telefon? V taxíku ho přece používala –

Ach ne. Když platila, položila přístroj vedle sebe na zadní sedadlo a nechala ho tam.

„Vyřeším to. Dejte mi čtvrt hodiny.“ Zamířila k jediné kancelářské kóji, která tu zůstala. Právě v ní dřív sedávala. Prosím, ať je uvnitř fungující telefon! A prosím, ať má Johanna pro tuhle situaci naprosto logické vysvětlení!

Luke kývl. Danica se vztyčenou hlavou zašla za stěnu kancelářské kóje. Jakmile zmizela Lukeovi z dohledu, poklesla jí ramena.

Uvnitř nebylo nic jiného než kartonová krabice bez víka plná jejích osobních věcí. Navrchu ležely komiksové figurky, jimiž si ozdobila poličky. Když se stěhovala do Kalifornie, bratr jí je dal na cestu. Měly jí připomínat, že je silnější, než si myslí.

Začalo ji pálit v nose. Rychle mrkala, aby zahnala slzy. Už dávno se naučila, že pláč jí jen přidělá další problémy.

Na boku krabice byla přilepená krémová obálka. Danica z ní vytáhla luxusní lněný papír. Hned poznala Johannin rukopis.

Ahoj Danico!

Nechtěla jsem tě rušit v době, kdy jsi s rodinou. Dostala jsem úžasnou nabídku od Stavros Group! Jsem teď jejich nová ředitelka oddělení lidských zdrojů pro Asii a Pacifik. Budu sídlit v Sydney a cestovat po celém světě. Potřebují mě okamžitě, takže jsem nemohla počkat, až se vrátíš :–(

Britt už má novou práci, hurá! Když jsem u toho, udělala bys mi laskavost a přesvědčila se, že Britt přesměrovala všechny telefony do hlasové schránky? ;–)

Jakmile se usadím, pokusím se ti zavolat, ale budu mít hodně napilno, takže to asi nějaký čas potrvá. Tady je tvá poslední výplata a pro případ, že bys měla nějaké otázky, také číslo na právníka, který se zabývá likvidací firem.

Čao!

Johanna :–)

Danica vytáhla z obálky výplatní pásku. Dostala dvoutýdenní odstupné. Dvoutýdenní! Za víc Johanně nestála? Dala jí tři roky života, pomohla jí vybudovat firmu od nuly. Za celou tu dobu byla teď poprvé na dlouhé dovolené a Johanna se jí takhle odvděčila.

Klekla si na podlahu. Cítila se ještě hůř, než když se s ní rozešel bývalý přítel. Tehdy ji hřálo vědomí, že má alespoň dobrou práci a může posílat domů peníze. Ale teď? Nemá žádné úspory. Těžko může chtít po své spolubydlící Mai, aby platila i její polovinu nájmu. Mai má úplně stejně napjatý rozpočet jako Danica.

Danica byla od přírody optimistka a obvykle si z každé zapeklité situace našla cestu ven. Teď se to ale změnilo. Ať si lámala hlavu sebevíc, nenapadalo ji vůbec žádné řešení.

Luke se díval, jak Danica rázuje po kanceláři a culík se jí pohupuje ze strany na stranu. Neuniklo mu, že kromě něj se jí pohupují i ňadra.

Prázdnou kanceláří se rozlehl její vzlyk. Luke zavrtěl hlavou. Pláč je jen laciný trik manipulátorů. Na to jí nenaletí. Položil ruku na kliku.

Danica znovu vzlykla. A ještě jednou.

Zatraceně! Otočil se a zamířil k ní. Zastavila se a začala trhat na maličké kousky něco, co vypadalo jako ručně psaný dopis na drahém papíře. „Jen si pořádně vybijte vztek,“ řekl. „Bude vám líp.“

Krátce se usmála, střelila po něm pohledem a pokračovala v cupování papíru. „Johanna se přestěhovala do Sydney. Nechala mi tu staromódní ručně psaný dopis. Dala bych vám ho přečíst, ale bohužel už neexistuje.“ Z prstů jí na zem pršely další drobné útržky papíru. „Naše středeční schůzka je, předpokládám, zrušena.“

„Ano.“ Pocítil nepochopitelnou lítost, že Danicu už nikdy neuvidí, ale zaplašil ji. „Odcházím. Hodně štěstí.“ Podal jí ruku.

Stiskla ji. Její ruka mu vklouzla do dlaně, jako by tam patřila.

Odkašlal si. „Kdyby se vám Johanna ozvala, povězte jí, že bych potřeboval –“

Pohlédl na útržek papíru poblíž své boty. Četl na něm část slova Stavr, napsanou neuspořádaným rukopisem. „Proč je vlastně Johanna v Sydney?“

Danica pokrčila rameny. „Napsala mi, že dostala nabídku snů.“ Kopla špičkou boty do útržků.

„Od koho?“ Neblahou předtuchou zaťal břišní svaly.

„Od Stavros Group. Proč?“

Zalapal po dechu, jako by dostal ránu pěstí do žaludku. Až teď pochopil, jak důkladně Nestor s Irene nalíčili svou past. Koho dalšího z jeho okolí asi do svých intrik zapojili? Vsadil by se, že kdyby zavolal své bývalé Gwen, nejspíš by se dozvěděl, že právě natáčí v produkci některé ze společností vlastněných Stavros Group.

A on jim sedl na lep jako nezkušený absolvent obchodní akademie. Uhodil se pěstí do dlaně. Nejraději by praštil do stěny kancelářské kóje, ale tu by nejspíš jedním úderem povalil. „Jak jsem mohl být tak slepý?“

Danica přestala cupovat poslední zbytky papíru a pohlédla mu do očí. „Co s vámi má Johannina práce společného?“

Zavrtěl hlavou. Vzteky nedokázal promluvit. Nestor s Irene byli tři kroky před ním. Odstranili ze hry Johannu, protože věděli, že jeho první cesta povede za ní. Nemohl se divit, že ho mají takhle přečteného. Irene s ním a Johannou studovala na vysoké. Irene znala skoro všechny jeho přátele. Zatraceně.

Otočil se ke dveřím. „Musím se vrátit do kanceláře.“

„Počkejte!“ Danica mu zastoupila cestu. „Neodejdete odsud, dokud mi nevysvětlíte, co se děje.“

Ignoroval ji a pokusil se ji obejít.

Znovu mu vstoupila do cesty s ladností, jakou naposledy viděl, když se musel zúčastnit charitativního baletního představení. Rozkročila se a zvedla proti němu dlaně. Všiml si, jak se jí v té pozici blůzka napíná přes ňadra a mezi knoflíčky se rozevírají stinné otvory lákající k prozkoumání.

Odtrhl od nich pohled a položil ruku na kliku. „Na takovéhle hry nemám čas.“

Vzala ho za zápěstí. Bříšky prstů se dotýkala pulzující tepny. Jejich pohledy se střetly a vzduch v místnosti rázem zhoustl napětím.

Sklopila hlavu a pohlédla na něj zpod tmavě zlatých řas. Špičkou jazyka si olízla rty a hruď se jí náhle zvedala a klesala v rychlejším rytmu. Nádherné oči jí planuly. Co by se asi stalo, kdyby se teď překlonil a –

Než stihl přejít od myšlenky k činu, bojovně zvedla bradu. Smyslná atmosféra byla rázem pryč. Přestala mu svírat zápěstí, ale Luke na něm dál cítil její dotek.

„Tohle není žádná hra. Je to můj život.“ Při posledním slově se jí zlomil hlas. „Ještě dnes ráno jsem si myslela, že mám práci, která mě baví. Byla jsem vážně dobrá personalistka. Sice jsem oficiálně zastávala jen pozici asistentky, ale ve skutečnosti jsem v poslední době našla většinu kandidátů já. Vlastně už jsem jen čekala na povýšení. A pak najednou prásk!“ Luskla prsty. „A všechno je pryč. Z vašeho chování mám dojem, že víte něco víc o důvodech, proč jsem přišla o práci. Takže mi dlužíte vysvětlení.“

Pravdu jí říct nemohl. Nenechá se zahnat do kouta. Rozhodně ne od Irene a jejího otce.

A pak mu došlo, co právě Danica řekla. Byla jsem dobrá personalistka. Stejně jako Johanna.

Nebylo to zrovna elegantní řešení. Danica si bude myslet, že se pomátl, a možná ano. Sám sebe nepoznával. Vždyť se před chvílí málem předklonil a políbil úplně cizí ženu jen proto, že ho vzrušovaly její rty!

Rychle si v duchu dělal seznam pro a proti. A dávalo to smysl. Tenhle plán by vlastně mohl fungovat ještě líp než ten původní, který vyžadoval Johanninu spolupráci. Johanna totiž byla velmi nepředvídatelná.

Zdá se, že Danice se život převrátil vzhůru nohama. Potřebuje ho. Lépe řečeno potřebuje jakéhokoli zaměstnavatele. A v obchodních vztazích je vždycky dobře, když máte od začátku navrch.

Ano, přitahuje ho. Avšak věděl o sobě, že v práci i soukromí dokáže být velmi disciplinovaný. „Říkáte, že jste dobrá personalistka?“

„Ta nejlepší.“ Zatvářila se obezřetně. „Proč se ptáte?“

„Protože se okamžitě potřebuju oženit. A vy mi najdete vhodnou kandidátku na manželku.“

DRUHÁ KAPITOLA

„Vy potřebujete manželku?“ Danicu jeho slova tak překvapila, že se jí málem podlomila kolena. „A chcete, abych vám ji najala?“

Nedávalo to smysl. Luke Dallas by neměl mít problém najít si ženu. Sama si před chvílí na vlastní kůži ověřila, jak silné je jeho kouzlo osobnosti. Před chvílí moc nechybělo a zapomněla na profesionalitu a políbila ho. Naštěstí se na poslední chvíli ovládla. Kdyby si to Luke nenechal pro sebe, smálo by se jí celé Silicon Valley. Představila si tu ostudu. Na Lukea Dallase se vrhla asistentka. Kdyby se to dozvěděla Johanna –

A vtom jí všechno došlo.

„Takže proto jste tady?“ Tázavě na Lukea pohlédla. „Chtěl jste tenhle úkol zadat Johanně?“

Připadalo jí, že jeho opálené tváře trochu zrudly. „Potřebujete práci, nebo ne?“

Snažila se utřídit si co nejrychleji myšlenky. „Tak v první řadě vůbec nevím, jak se hledá manželka. Potřebujete dobrého finančního ředitele? Seženu vám ho. Ale životní partnerku? Tu si musíte najít sám.“

„V čem je rozdíl?“ oponoval. „Dám vám seznam požadavků a vy najdete kandidátky, které je splňují.“

„Ale manželka není zaměstnankyně.“ Jak mu to jen vysvětlit? „Jak poznám, jestli se k vám hodí povahově? Jestli má podobné cíle?“

„Od zaměstnanců taky požaduju, aby souzněli s firemní kulturou a sdíleli moje cíle. Totéž očekávám od manželky.“ Znělo to, jako by si objednával nové auto, a přitom byla řeč o lidské bytosti a vztahu na celý zbytek života.

„Jenže zaměstnance můžete propustit. Manželku ne!“

„Ale ano. Říká se tomu rozvod. Podívejte, moji zaměstnanci jsou ti nejlepší z nejlepších. Ale nemám čas pátrat po nich po celém světě. Na to si najímám odborníky.“ Opřel se dlaní o dveře z naleštěného dřeva. Vnímala blízkost jeho paže a zrychlil se jí tep. Rychle si v duchu zdůvodnila, že je tak rozrušená z té divné nabídky, nikoli z toho, jak pátravě se na ni Luke dívá. „Strašně ráda pro vás budu hledat zaměstnance, ale –“

„Tohle je úplně totéž. Nemám čas chodit na schůzky a zjišťovat, jestli žena splňuje moje požadavky. Vy to uděláte za mě. Jak jednoduché.“

„Není to vůbec –“

„Úspěšná kandidátka bude muset podepsat předmanželskou smlouvu, abych ji mohl v případě nutnosti bez důsledků propustit. Bude to obchodní vztah, úplně stejný, jaký spolu budeme mít i my dva. Je to naprosto rozumné řešení.“ V jeho upřeném pohledu četla hrozbu: Opovažte se nesouhlasit!

On si snad myslí, že se manželství dá naprogramovat jako počítač. „A co láska?“

Povytáhl obočí jako učitel, který beze slov kárá žákyni za špatnou odpověď na naprosto jednoduchou otázku. „Úspěšná kandidátka dostane velmi slušný honorář. Stejně jako vy, pokud mi ji najdete. Předpokládám, že tři sta tisíc dolarů bude stačit.“

„To není odpověď na moji – počkat! Řekl jste tři sta tisíc dolarů?“ Když kývl, zahučelo jí v uších. Jeho blízkost s tím tentokrát neměla nic společného.

Tři sta tisíc dolarů. Okamžitě by uhradila zbytek výdajů za Mattovu operaci a mohlo by se začít s experimentální léčbou. Rodiče by si přestali dělat starosti. A ještě by jí zbylo dost na nájem, takže by nehrozilo, že se z ní v nejbližší době stane bezdomovkyně.

Mohla by začít pracovat sama na sebe. Už nikdy by se nemusela spoléhat na prázdné sliby zaměstnavatele.

Ze zkušenosti věděla, že když věci působí až příliš krásně, obvykle skončí pláčem: jejím. „Měl byste se spíš obrátit na nějakou seznamku. Nebo jít do té televizní soutěže Nevěsta pro milionáře nebo jak se to jmenuje. Proč se nepřihlásíte?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Konkurz na manželku.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.