Obchodní války

a pozice České republiky

Stanislava Janáčková

Publikace č. 48/2020

Vydává Institut Václava Klause

Šárecká 29, 160 00 Praha 6

e-mail: office@institutvk.cz

Redaktor: Filip Šebesta

Sazba: Vladimír Vyskočil – KORŠACH

Tisk: UNIPRINT s.r.o.

Vydání první, březen 2020

ISBN 978-80-7542-057-2 (tištěné vydání)

ISBN 978-80-7542-058-9 (e-book)

MK ČR E 14013

Shrnující úvod

Pojem „obchodní války“ plní v poslední době stránky tisku jakožto nová hrozba pro světový obchod, spojovaná zejména s nástupem americké administrativy v čele s prezidentem Trumpem. Zapomíná se přitom, že „volný světový obchod“ je bohužel jen chiméra, o které mnozí rádi mluví, ale nikdo ji neprovozuje v praxi. Je to bohulibá představa, která v novodobé společnosti nebyla nikdy naplněna. Je to teoretická cesta k všeobecné prosperitě, na které bohužel číhají mnohá úskalí.

Politika nové americké administrativy je především snahou o realističtější reflexi změn, které v posledních desetiletích proběhly ve světové ekonomice a ve světovém obchodě. Je to, za prvé, důsledek dlouhodobých obchodních a finančních nerovnováh, nahromaděných za několik desetiletí procesu, obvykle nazývaného „globalizací“. Ale, za druhé, dnes již nejde jen o trvající obchodní a finanční nerovnováhy. Stále více se ukazuje, že prezidentu Trumpovi spíše než nevyvážený obchod dělá starost růst hospodářské i technologické moci Číny, která by brzy mohla USA ohrozit i jako velmoc politická a vojenská. a také, že cla jsou Trumpovou administrativou používána nejen jako ekonomický, ale též jako mocenský nástroj – k řešení nových problémů, které Spojeným státům přináší současný multipolární svět. Skutečnost, že státy brání především své zájmy, není v mezinárodní politice nic nového.

Kořeny dnešních obchodních sporů sahají až do poslední třetiny minulého století, do éry, kdy svět byl ještě převážně „bipolární“ a kdy začaly nabývat na síle procesy, dnes nazývané „globalizací“. Pod tento všezahrnující a zároveň mnoho neříkající pojem lze schovat řadu složitých stránek pokračující internacionalizace hospodářského života. z nich nás bude zajímat především ekonomická i technologická emancipace určitých částí světové ekonomiky, které v předchozí minulosti poněkud „zaspaly“ proces industrializace – zatímco v posledních desetiletích ho o to razantněji doháněly. Jejich úspěšná industrializace zcela změnila jejich pozici ve světové ekonomice (a také ve světových mocenských vztazích). v prvé řadě to platí pro Čínu.

Čína a další, zejména ekonomiky jihovýchodní Asie (v poslední době výrazněji také Indie, a do jisté míry i Brazílie), se dostaly na novou, podstatně vyšší úroveň pomocí úspěšné obchodní strategie „růstu taženého exportem“. Výsledkem jejich razantního vstupu na světové trhy byl celkový pokles chudoby ve světovém měřítku – ale zároveň vznik značně nerovnovážného stavu mezi, velmi zjednodušeně řečeno, třemi skupinami zemí. Jsou zde země „vyspělého světa“, z nichž USA díky mezinárodnímu obchodu po několik desetiletí žily a dovážely na dluh, zatímco ztrácely pracovní místa v primárním a sekundárním sektoru ekonomiky – a v poslední době již začaly ztrácet i svůj technologický náskok. Vyspělá Evropa se zatím uzavírala do sebe a nedokázala čelit svému relativnímu zaostávání v produktivitě, růstu i obchodě. Druhá skupina – nově se industrializující země – byla úspěšná, ale životně závislá na exportu (a beztrestně provozovala protekcionismus i regulaci kurzů svých měn). Dnes se však již mění v „technologického tygra“, který začíná ohrožovat i pozici Spojených států. Třetí skupina méně vyspělých zemí nedokázala do vlaku „růstu taženého exportem“ naskočit a zůstala stranou, „zakletá“ ve své zaostalosti. Jde především o Afriku, o muslimské země Středního východu a o část Jižní Ameriky. Obyvatelé těchto zemí nenacházejí cestu, jak ve vlasti zvýšit svou prosperitu, a svou masovou migrací ohrožují vyspělý svět – a to ekonomicky i kulturně. Vznikl tak vysoce nerovnovážný, multipolární svět, skrývající mnohá nová nebezpečí.

Z hlediska mezinárodního obchodu nejznámější nerovnováha vznikla, a trvá, mezi Spojenými státy a Čínou. o nic lépe se však s pokračujícím vzestupem dříve zaostávajících ekonomik nedokázala vyrovnat ani Evropská unie. Ta sice netrpěla tak velkou obchodní nerovnováhou, ale zato utrpěla největší pokles svého podílu na světovém HDP a světovém exportu. k tomu si přidala ještě zničující vnitřní nerovnováhy ve svém jádru – v eurozóně. i proto je dnes nejpomaleji rostoucí částí světa.

V období od finanční krize roku 2008 situaci ještě vyostřila snaha vyspělých zemí zastavit krizi naléváním peněz do ekonomiky. Vyspělé země se zadlužily a potřebovaly by „vyrůst z dluhů“ pomocí podpory exportu. Nastává tak zesílený boj o konkurenceschopnost v mezinárodním obchodě. Přebytek či deficit obchodní bilance se stává politickým tématem. Čína, ale i Německo, jsou méně úspěšnými konkurenty pranýřovány za své exportní přebytky. Méně konkurenceschopné země mají problém plně využít své kapacity a pracovní sílu. Za předpokladu dané celkové poptávky v ekonomice (pokud je omezena příjmy z ekonomického výkonu země) pak dovoz konkuruje domácí výrobě a domácímu růstu. To u méně konkurenceschopných ekonomik vyvolává tlak na umělé zvyšování celkové domácí poptávky pomocí dluhů – soukromých i vládních. Centrální banky tomu napomáhají umělými peněžními transfuzemi a udržováním nízkých úrokových sazeb, což prohlubuje zadlužování i chybnou alokaci kapitálu. Protiváhou „růstu taženého exportem“ se pak stává růst spotřeby, tažený dluhem.

Mezi Čínou a Spojenými státy už dlouho doutnaly obchodní spory. Zaměřovaly se jak na kurz čínské měny, tak na její nekalé obchodní praktiky. USA obviňovaly dlouhodobě podhodnocený kurz renminbi (ČNB název čínské měny uvádí jako žen-min-pi) z podkopávání americké konkurenceschopnosti, ze svých obchodních deficitů a z brzdění růstu. v minulosti ovšem tento problém v americké zahraniční politice nehrál tak významnou roli. Čínská kurzová politika byla z druhé strany podporována americkou politikou silného dolaru. Pro vlády USA byly obchodní deficity dlouho nedůležité ve srovnání s jinými cíli – s udržováním hospodářské, politické i vojenské hegemonie USA v rámci bipolárního světa. Silný dolar jim přinášel i řadu ekonomických výhod, umožňoval jim „žít si nad poměry“ (spotřebovávat dlouhodobě více, než země vyrobila) a levně se zadlužovat. Tyto výhody ovšem byly rozděleny velmi nerovnoměrně, doplácela na ně významná část amerických pracovních sil ve zpracovatelském průmyslu, válcovaném čínskou konkurencí. v poslední době se ale situace vyostřila: ke ztrátám amerických pracovních míst se přidal technologický vzestup Číny, který začal ohrožovat vůdcovství, „kybernetickou bezpečnost“ a do budoucna možná i vojenskou bezpečnost USA.

Změnit tyto poměry by ze strany Spojených států vyžadovalo daleko větší posun, než jen v oblasti obchodu, cel a dalších regulací. Znamenalo by to patrně posun jejich nejen ekonomických, ale i politických a vojenských vztahů vůči zbytku světa. Zdá se, že k tomu prezident Trump také směřuje, protože vnímá změnu z bipolárního na multipolární svět, která probíhá. Současné „obchodní války“ jsou jen jedním z jejích projevů. Spojené státy – ale i Evropa – si v nové situaci budou muset najít svou novou pozici. Zatímco mnozí politici ještě stále „řeší“ bipolární vztah Západu k Rusku, je ve skutečnosti Euroatlantická civilizace tlačena k tomu, aby čelila růstu vlivu dalších civilizací, zejména asijské a muslimské, a aby se – možná nedobrovolně – zúčastnila i nového souboje o vliv v dosud málo ekonomicky „vytěžených“ oblastech světa (například v Africe).

Evropa v průběhu „globalizace“ hospodářsky značně oslabila. Snažila se obklopit celními a dalšími bariérami v naději, že k prosperitě jí postačí volný obchod na vnitřním jednotném trhu. Namísto zvyšování své konkurenceschopnosti vůči světu se zaměřila na utopickou snahu stát se homogenním světadílem nejen v zeměpisném, ale i v ekonomickém a politickém smyslu. Soustředění na vnitřní unifikační procesy vzalo Evropě inovační potenciál, oslabilo ji vnitřně i navenek a podkopalo její ekonomickou pozici ve světě.

Světový obchod se v posledních desetiletích z procesu adekvátně prospěšného všem stranám silně odchyloval a stal se zdrojem nebezpečných hospodářských a finančních nerovnováh. v jedněch zemích je využíván jako dodatečný zdroj růstu, v jiných naopak působí jako růstová brzda (potlačením domácí výroby importem). v nově se tvořícím multipolárním světě jsou neshody, nazývané „obchodními válkami“, projevem snahy o novou dělbu ekonomické i politické moci. Zároveň ale platí, že země a části světové ekonomiky se nevyvíjejí rovnoměrně, a proto potřeba renegociace obchodních dohod je zcela normálním jevem. Můžeme ho sice zdramatizovat do pojmu „obchodní války“, důležité však je, aby renegociace otevřela nové cesty dalšímu obchodu a aby obchodní neshody nepřerostly ve skutečnou válku. a než někoho obviníme z protekcionismu, je dobré podívat se na chování jeho a jeho obchodních partnerů komplexně. Posuzovat nejen cla, ale i necelní překážky obchodu, případné kurzové manipulace a respektování dalších pravidel, včetně ochrany duševního vlastnictví.

Hovoříme-li o obchodních válkách a o nově zaváděných clech, pak se v číselné dokumentaci logicky musíme opírat především o údaje o vývoji obchodu zbožím. Konec konců, „globalizace“ byla především opožděným procesem industrializace části zemí „třetího světa“. a kontroverze, které vyvolala, se týkaly podkopání konkurenceschopnosti primárních a sekundárních sektorů vyspělých zemí – právě prostřednictvím obchodu zbožím. Protiváhou zbožových nerovnováh jsou pak nerovnováhy finančních toků, kterým se věnujeme v kontextu finanční krize vyspělého světa. z obchodu službami by nás měly zajímat především finanční služby a služby napojené na vzrůstající závislost světa na internetu. Tato oblast je statisticky těžko uchopitelná a ponecháváme ji na další výzkum. Může se stát hlavním jablkem sváru v blízké budoucnosti.

Studie je členěna do pěti kapitol, které problém obchodních válek člení jak věcně, tak i chronologicky. Chceme ukázat, že obchodní války nejsou novým fenoménem dneška. Vývoji v USA se věnujeme postupně v kapitolách 2, 4 a 5, stejně tak i vývoji Číny. Evropská unie je pokryta zejména v kapitolách 3, 4 a 5 (na část 3 navazuje zejména subkapitola 4.4 o krizi eurozóny a poté subkapitola 5.2 o nekončící krizi EU). Pozici České republiky je speciálně věnována závěrečná část studie – ale důsledky pro nás má samozřejmě vše, co je rozebíráno v předchozích kapitolách, zejména v částech o Evropské unii.

Prvá kapitola je úvodem do problematiky „volného obchodu“, poukazuje na propastný rozdíl mezi teorií a praxí a nastiňuje některé důvody této situace. Ukazuje, jak původní teorie volného obchodu, vzniklá v období (víceméně) dokonalé konkurence a zlatého standardu, je těžko naplnitelná v moderním světě, kde její důležité předpoklady již nejsou splněny.

Druhá kapitola se věnuje obchodním vztahům mezi dvěma dnešními velmocemi – Spojenými státy a Čínou. Ukazuje, proč až donedávna nebylo v zájmu USA reagovat na nástup Číny a velké obchodní a finanční nerovnováhy včas řešit.

Třetí kapitola postihuje obchodních vztahy Evropské unie s nově se vynořujícími obchodními konkurenty. Rozebírá, jak se EU sama hospodářsky ničila svými unifikačními tendencemi, a jak tím dala příležitost ke svému odsunutí z pozice významné světové velmoci.

Čtvrtá kapitola „vítězové a poražení“ ukazuje na dostupných údajích zásadně odlišné dopady „globalizace“ na emancipující se rozvojové země jihovýchodní Asie na jedné straně, a na tradiční vyspělé ekonomiky na straně druhé. Ukazuje následky v podobě finanční krize vyspělého světa a krize eurozóny.

A konečně pátá kapitola se snaží podat alespoň částečný obraz současného multipolárního obchodního (ale i mocenského) světa. Světa, ve kterém o vliv soupeří více silných hráčů na mezinárodním poli. Přeskupují se síly, mění se staré obchodní dohody, vypukají „obchodní války“. Vyspělé země, včetně zemí Evropské unie, musí najít strategii, jak novým výzvám čelit. a musí jim čelit také Česká republika, silně determinovaná svým členstvím v Evropské unii.

1
Volný obchod: teorie a realita

Chvála volného mezinárodního obchodu je ve vyspělém světě (a v hlavním proudu ekonomické teorie) nezpochybnitelnou mantrou. Protekcionismus, tedy bránění volnému obchodu mezi státy, je teoreticky odsuzován jako neefektivní strategie velkou většinou ekonomické komunity. Deklaratorně se vůči němu vymezují snad všichni politici vyspělých zemí. Nicméně, tyto proklamované postoje bohužel neodrážejí nově vzniklou realitu vyspělého světa jedenadvacátého století. Chvála volného obchodu se stále více stává prázdným a pokryteckým sloganem, který není v praxi naplňován. Navíc, přínosy světového obchodu nejsou rozdělovány rovnoměrně, existují v něm vítězové a poražení.

Termín „obchodní války“ se vynořil zejména po nástupu nové americké administrativy a od té doby plní stránky světového tisku. Dnešní kritikové nových amerických celních opatření, naříkající nad „útokem na světový volný obchod“, však opomíjejí několik významných skutečností:

– Volný obchod a mezinárodní dělba práce přináší ekonomické efekty, ale mnohdy má také bolestivé sociální dopady, vyvolané úpadkem až zánikem celých odvětví domácích ekonomik. s úbytkem pružnosti ekonomik a s růstem kapitálové náročnosti výroby rostou i doprovodné náklady na přesuny pracovních sil a kapitálu mezi odvětvími. Ty ukrajují z přínosu volného obchodu.

– Celkové ekonomické přínosy volného obchodu nebývají mezi zúčastněné ekonomiky rozděleny rovnoměrně. v mezinárodním obchodě existují vítězové a poražení.

– Není pravda, že volný obchod automaticky směřuje ke vzájemné vyváženosti, tedy k rovnováhám obchodních bilancí. To platilo jen v éře zlatého standardu (viz dále). v dnešní éře neplnohodnotných peněz by rovnovážný volný obchod mezi zeměmi vyžadoval plovoucí, tržně ustanovené kurzy měn. Rovnovážnost obchodu nemohou zajistit kurzy fixní, nebo měnové unie – ty naopak vedou k postupné kumulaci nerovnováh obchodních bilancí, s potenciálně nebezpečnými ekonomickými důsledky.

– Protekcionismus, to zdaleka nejsou jen cla. Ještě důležitější mohou být nejrůznější regulace a státem vynucované standardy, bránící partnerům v přístupu na domácí trh.

– Nejsilnějším protekcionistickým nástrojem může být zmanipulovaný měnový kurz. Jakákoliv manipulace s kurzem měny narušuje volný obchod, vyvolává obchodní nerovnováhy a těžko lze pak obchodním partnerům vytýkat, pokud také oni sáhnou k protiopatřením – například v celní politice. Naopak, tržně vyvolané kurzové změny jsou přirozeným jevem a mnohdy jsou podmínkou udržení konkurenceschopnosti národní ekonomiky a rovnováhy její obchodní bilance.

1.1 Ricardo a zlatý standard

Chvála „volného obchodu“ se vztahuje až k počátkům ekonomické teorie. Jedním z jejích zakladatelů byl již Adam Smith se svou svou teorií dělby práce a „neviditelné ruky trhu“ (klasické dílo, zkráceně nazývané „Bohatství národů“, z roku 1776). Hlavní přínos se však připisuje Davidu Ricardovi, který v roce 1817 formuloval ve své knize „Prinicipy politické ekonomie“ (On The Principles of Political Economy, and Taxation) teorii mezinárodního obchodu, založenou na principu komparativních výhod. Použil velmi jednoduchý příklad dvou zemí, dvou zboží, a odlišných nákladů na jejich výrobu (v jeho pojetí jde o náklady práce) v zemi a a v zemi B. Ukázal, že je výhodné pro obě země, aby se každá specializovala na to z obou zboží, které vyrábí s nižšími náklady, než druhá země – tedy, kde má vůči druhé zemi „absolutní komparativní výhodu“. Druhé zboží si pak výhodněji opatří mezinárodní směnou, než vlastní výrobou. Ale dokonce, i když země a nemá v žádném z obou zboží absolutní komparativní výhodu, vyplatí se jí specializovat se na to z nich, kde má v nákladech nevýhodu nižší – tedy, kde má „relativní komparativní výhodu“. Ukázal dále, že pokud se obě země budou takto chovat, a nebudou klást žádné překážky vzájemnému obchodu, v součtu vyrobí se stejnými náklady práce více obou zboží – čili, že obchod přinese růst celkového bohatství.

Ricardo žil v situaci, kdy roli peněz při mezinárodním obchodě hrálo zlato. a zatímco u zboží zastával v podstatě pracovní teorii hodnoty, u zlata bychom ho dnes zařadili mezi stoupence kvantitativní teorie peněz. Tedy teorie, podle které (při stejném objemu zboží na trhu) příliv zlata do země povede k růstu cenové hladiny, zatímco jeho odliv cenovou hladinu sníží. Ricardo tak sdílel představu, kterou formuloval už David Hume v roce 1752, ve stati „O rovnováze obchodu“ (On the Balance of Trade). Totiž představu, že každá nerovnováha obchodu (obchodní přebytek jedné země a deficit druhé) nejen vyvolá přesun zlata mezi nimi – ale že přesun zlata také vyvolá pohyb obou vnitřních cenových hladin. Že totiž v deficitní zemi díky přílivu zlata cenová hladina klesne, v přebytkové naopak vzroste. Tím se zvýší výhodnost dovozu pro dříve přebytkovou zemi, a usnadní vývoz zemi dříve deficitní (dnes bychom řekli, že automatická změna cenových hladin vyrovná jejich konkurenceschopnost). Přesuny zlata tak automaticky brání vzniku trvalejších přebytků a deficitů ve vzájemném obchodě. Mezinárodní obchod, pokud mu nejsou kladeny překážky, díky platbám zlatem automaticky směřuje k rovnováze.[1]

Ricardova teorie komparativních výhod a mezinárodního obchodu jako zdroje růstu celkového (světového) bohatství zaznamenala v ekonomické vědě fenomenální úspěch a zůstala základem teorie mezinárodního obchodu až do dnešních dnů. a to i přes zcela zásadní změnu podmínek, ve kterých dnes mezinárodní obchod probíhá. Tato teorie se ale také stala předmětem masivního ideologického zneužívání ze strany vlád a podnikatelských skupin, které se ve skutečnosti snaží výhody, přinášené mezinárodním obchodem, přerozdělovat ve svůj prospěch – anebo volný obchod blokovat. Trefně to komentoval v jedné ze svých nedávných publikací Václav Klaus: „Ekonomická teorie zahraničního obchodu je poměrně jednoduchá, resp. její jádro je prosté. Je apoteózou modelu dokonalé konkurence (navíc s dodatkem, že to, co nejde zajistit v jedné malé zemi, je dosažitelné v rámci ekonomiky celého světa). Je výkladem pozitivního efektu naprosté otevřenosti zemí a je požadavkem eliminace všech překážek volného pohybu zboží (a pracovních sil). To říkají jak klasičtí ekonomové od Smitha po Ricarda, tedy lidé s autentickým liberálním postojem ke světu, tak „lidé davosští“, kteří se liberálně jen tváří. Ve skutečnosti jsou hlavními obhájci a exponenty dnešního typu ekonomické regulace...“[2]

Teorie výhodného mezinárodního obchodu, směřujícího k rovnováze, byla samozřejmě dalšími ekonomy rozvíjena, modifikována i kritizována.[3] Doplněna byla také o teorii rostoucích výnosů z rozsahu výroby, která podtrhla výhodnost pronikání na rozsáhlejší zahraniční trhy. Problém však je, že původní koncept „volného obchodu“ vycházel z předpokladů dokonalé konkurence bez státních zásahů, a že se zrodil v éře zlatého standardu, který zlatem propojoval ekonomiky. Základní dnešní překážkou pro nastolení Ricardiánské (a Humovské) idyly je nesplnění těchto předpokladů. Vyrovnanému vzájemnému obchodu stojí v cestě jak oddělenost ekonomik samostatnými měnami, tak i zásahy států a velkých firem do fungování trhů. Jde o zásahy jak do mezinárodních trhů zboží, tak i do měnových trhů (manipulace měnovými kurzy).

Ekonomická regulace trhů ze strany státu dlouhodobě provází mezinárodní obchod až po dnešek. a často se jí dopouštějí právě ty vlády, které vystupují jako nejhalasnější teoretičtí stoupenci volného obchodu. Rozdíl mezi teorií a praxí totiž nemůže být větší, než právě v této oblasti. Protekcionistické tendence stále existují a snaha obohatit se nebo zajistit si rychlejší hospodářský růst na účet obchodních partnerů je nevykořenitelná. Dnes se protekcionismus projevuje nejen využíváním tradičního nástroje, kterým jsou cla – ale také velkým rozkvětem nástrojů, které efekt cel suplují. Jde o nejrůznější regulace, protekcionistické „standardy“ (od hygienických, zdravotních, pracovních či bezpečnostních po environmentální) a další typy státních zásahů, často vedené v zájmu silných národních a nadnárodních podnikatelských skupin. Skryté „obchodní války“ probíhají i mimo oblast cel a probíhají neustále a nezadržitelně. Obchodní sankce se dnes používají i k dosahování politických cílů – což je další rána volnému obchodu.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Obchodní války.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.