Znovu o klimatických změnách

Shrnutí zprávy NIPCC a další texty

Publikace č. 47/2019

Vydává Institut Václava Klause

Šárecká 29, 160 00 Praha 6

e-mail: office@institutvk.cz

Editor: Filip Šebesta

Sazba: Vladimír Vyskočil – KORŠACH

Tisk: UNIPRINT s.r.o.

Vydání první, prosinec 2019

ISBN 978-80-7542-055-8 (tištěné vydání)

ISBN 978-80-7542-056-5 (e-book)

MK ČR E 14013

Předmluva

Do centra společenské diskuse se znovu vrátilo téma boje s klimatem. Napomohl tomu humbuk kolem Grety Thunbergové. K návratu klimatu na první stránky přispěly i letní vlny veder a sucha v Evropě. Za tak masivním a poměrně snadným přijetím právě tímto způsobem nastolené agendy může být ale také skutečnost, že povrchní argumentace klimatického alarmismu dopadá k uším politiků a veřejných činitelů majících dnes ještě mělčí politické a ideologické zázemí, než tomu bývalo kdy dříve.

„Prezentací svých katastrofických scénářů zahájili v poslední době klimatičtí alarmisté rozsáhlou ofenzívu, zatímco mlčící většina, tedy normální lidé se zdravým rozumem mlčí a jsou v defenzivě. Na straně jedné tohoto střetu je radikalismus, populismus, iracionalita, apriorismus, chabé argumenty, monology a ideologická klišé, na druhé straně rozumný a uvážlivý postoj dospělých, zralých lidí, rozum, racionalita, víra v dialog, kritické myšlení a přecitlivělost na módní ideologie.“ Říká v knize, kterou držíte v rukou, Václav Klaus.

Na rozdíl od jiných progresivistických cílů jde obnovený environmentalismus mnohem dál ve svých ekonomických nárocích. Politici voluntaristicky stanovují stále nesmyslnější cíle boje s klimatem a předhánějí se v závazcích na redukci emisí oxidu uhličitého. To přinese zadušení významné části našich běžných a zdaleka ne jen produkčních aktivit. Vyhlašují se vize bezuhlíkové ekonomiky, které má být dosaženo v horizontu příštích 30 let, aniž by dnešní politické elity domýšlely, co by to – dovedeno do důsledků – reálně znamenalo. Že lze na environmentálním alarmismu solidně vydělat jak s, tak i bez státních podpor a zásahů, přitom dnes pochopila i řada firem, které se do nové vlny klimatické kampaně ochotně aktivně zapojily. Významné eko-realisty s reálně slyšitelným hlasem a přirozeným vlivem tak opět není moc slyšet.

Za vším tím obnoveným běsněním se ale skrývá jen stará a dobře známá snaha přeměnit od základů náš životní styl. „Spor není o teplotě, spor je o radikální změně lidské společnosti a našeho způsobu života, je o omezení naší svobody, což jedna strana tohoto střetu požaduje a snaží se to té druhé vnutit,“ říká Václav Klaus.

Navzdory míře iracionality, jíž čelíme, se chceme pokusit alespoň pro ty, kteří jsou ochotni to slyšet, racionální argumenty do této diskuse přeci jen opět předložit. Leželo-li téma klimatického a environmentálního alarmismu chvíli spíše na okraji našeho zájmu, tímto se k němu znovu hlásíme.

Čtenářům přinášíme v první části sborníku překlad části publikace NIPCC (Nevládního mezinárodního panelu o klimatických změnách) Znovu o klimatických změnách, který je jádrem celého tohoto sborníku. Jde již o pátou publikaci v této sérii, kterou NIPCC jako disentní organizace Mezinárodního panelu o klimatických změnách při OSN (IPCC) vydala. Českým čtenářům její „shrnutí pro politiky“ svým překladem zprostředkovává fyzik Luboš Motl. V části B si můžete přečíst dvě reakce na tuto zprávu: emeritního profesora University of New Brunswick v Kanadě Petra Vaníčka a také Václava Klause v jeho projevu na dvaapadesátém semináři Světové federace vědců o planetárních hrozbách v italském Erice. Ve třetí části knihy naleznete další doplňkové texty a rozhovory na téma boje s klimatem publikované v poslední době našimi spolupracovníky.

Filip Šebesta

| A | Znovu o klimatických změnách – Zpráva NIPCC

O NIPCC a jeho předchozích zprávách

Nevládní mezinárodní panel pro klimatické změny (NIPCC) je mezinárodní uskupení vědců a akademiků, kteří se společnými silami snaží pochopit příčiny i důsledky klimatických změn. NIPCC není formálně napojen na žádnou vládu ani vládní úřad a není jimi ani jakkoli sponzorován.

NIPCC si klade za cíl objektivně analyzovat a interpretovat data a fakta, aniž by se podřizoval jakýmkoli konkrétním předurčeným cílům. Organizační strukturou se zásadně liší od Mezivládního panelu pro změny klimatu (IPCC) v rámci Organizace spojených národů, který je sponzorován vládami, je politicky motivován, a je předurčen k víře, že klimatické změny jsou problémem, jenž si zasluhuje řešení na úrovni OSN.

Počátky NIPCC sahají k neformálnímu setkání v italském Miláně v roce 2003, setkání, které organizoval Dr. S. Fred Singer a Vědecký a environmentální projekt pro politické strategie (SEPP). Cílem bylo nezávisle vyhodnotit dostupné vědecké argumenty ohledně globálního oteplování způsobeného oxidem uhličitým, a to v době, kdy byla očekávána Čtvrtá hodnotící zpráva (AR4) z dílny IPCC. Vědci z NIPCC došli k závěru, že IPCC selhal v nestrannosti, pokud jde o projekce budoucího vývoje klimatických změn, o rozpoznání možného významného vlivu lidstva na nynější a historické klimatické trendy a o vyčíslení vlivů potenciálních změn životního prostředí odvozených od růstu koncentrace oxidu uhličitého na biosféru Země.

Aby tyto nedostatky AR4 z pera IPCC zviditelnil, SEPP spojil v roce 2008 síly s Institutem Heartland a jejich členové společně sepsali dokument Příroda, nikoli lidská aktivita, vládne klimatu. V roce 2009 se připojilo ke dvěma zakládajícím organizacím Centrum pro studium oxidu uhličitého a globálních změn a vznikla publikace Znovu o klimatických změnách: zpráva z roku 2009 Nevládního mezinárodního panelu pro klimatické změny, první komplexní a úplná alternativa hodnotících zpráv IPCC.

V roce 2010 byla vytvořena webová prezentace (www.nipccreport.org), jejímž smyslem bylo upozornit na vědecké studie, které budou podle předpovědi vědců z NIPCC bagatelizovány nebo zcela ignorovány při vytváření další hodnotící zprávy. V roce 2011 vydaly tyto tři organizace společně text Znovu o klimatických změnách: prozatímní zpráva z roku 2011 Nevládního mezinárodního panelu pro klimatické změny.

V roce 2013 byly svazky NIPCC z let 2009 a 2011 sjednoceny, zkráceny a přeloženy oddělením Čínské akademie věd. V témže roce 2013 vydal NIPCC studii Znovu o klimatických změnách: fyzikální vědy, první ze tří svazků, které zohlednily jak texty z let 2009 a 2011, tak i novější výzkum provedený teprve ve 3. čtvrtletí roku 2013. Zároveň vznikla nová webová doména (ClimateChangeReconsidered.org) s cílem popularizovat novou zprávu i novinky provázející její vydání.

Roku 2014 vyšel svazek druhý, Znovu o klimatických změnách: biologické dopady. Roku 2019 byl následován třetím a posledním svazkem s podtitulem Fosilní paliva, jehož Shrnutí pro tvůrce politických strategií zrovna čtete.

Předmluva překladatele

Panika ohledně globálního oteplování se stala jedním z nejvýraznějších projevů moderních hnutí, která usilují o potlačení individuálních svobod občanů. Nevznikla z ničeho nic; lze ji považovat za odnož environmentalismu, následníka strachu z populační exploze, ale zároveň i za nové ztělesnění protitechnologických sentimentů, s nimiž poprvé přišli Luddité v 18. století.

Zatímco ještě v 80. letech bylo možné považovat ekologické aktivisty za politicky okrajovou skupinu, pojem globálního oteplování se stal součástí mainstreamové masové kultury přibližně v roce 1988, kdy James Hansen promluvil jako svědek před zákonodárci v USA a kdy byl založen panel IPCC. Od té doby všichni starší lidé zestárli o více než 30 let, zatímco průměrná globální teplota vzrostla ani ne o 0,5 °C, což je změna, kterou průměrný člověk nepocítí, ani když k ní dojde okamžitě, a která se nevymyká přirozené variabilitě v 30letém horizontu.

Navzdory zanedbatelnosti této změny však panika ohledně klimatických změn, jak se později začalo globálnímu oteplování říkat, vedla k horečnaté činnosti a k projevům vášní a netolerance, kvůli nimž lze globální oteplování považovat za nové náboženství, které má svůj prvotní hřích, kazatele, kacíře, pokání, odpustky i konec světa. Byly natočeny stovky dokumentů paniku propagujících. Děti, studenti, ale i dospělí na celém světě dohromady strávili stovky miliard hodin sledováním těchto propagandistických dokumentů a čtením novinových článků šířících strach.

Náklady na klimatologii se zdesetinásobily a víra v nové náboženství se stala důležitější podmínkou všech nově zaměstnaných badatelů, než byly jejich odborné kvality. Celý tento vědecký obor byl tedy prakticky znehodnocen. Navzdory stovce miliard dolarů, které za tyto tři dekády obor spotřeboval, nedošlo k žádným významným objevům ani k vyjasnění klíčových otázek. Zato se zástupy badatelů zaměstnaných podle ideologického klíče staly ospravedlněním neskutečného plýtvání prostředků. Biliony dolarů byly utraceny za biopaliva, pole plná řepky olejky, větrné turbíny a solární panely, které by žádný problém nevyřešily, i kdyby existoval, a za další „zlepšováky“, které nic nezlepšily.

Řada lidí, kteří nemají zábrany, naplnila svoje bankovní konta penězi ze zelených dotací. Velká část novinářů získala jednoduchý recept, jak psát nové články, které očividně mnoho čtenářů stále zaujmou. Politici nalezli způsob, jak zdůraznit svou nepostradatelnost, aniž by vyřešili jakýkoli reálný problém nebo zlepšili život jakéhokoli člověka: stačí, když „zachraňují svět“. Mezitím bylo velké množství poctivých a kompetentních vědců a akademiků vyhozeno ze zaměstnání, protože někdo shledal jejich skepsi ohledně klimatické paniky politicky nekorektní. Dodnes nevím jistě, zda jsem byl levicí na Harvardově univerzitě považován za většího kacíře kvůli odmítání feminismu, nebo kvůli skepsi vůči klimatické hysterii.

Určitou dobu se zdálo, že hnutí proti klimatickým změnám kulminovalo někdy mezi lety 2005 (kdy USA zasáhl hurikán Katrina a řada dalších) a 2009 (kdy propukla aféra ClimateGate). Al Gore získal svou Nobelovu cenu v roce 2007. Mnozí z nás si optimisticky mysleli, že globální oteplování pomalu, ale přece vychází z módy. Avšak někdy na konci roku 2018 příznivci paniky znovu eskalovali svou činnost. Vystresovaná švédská záškolačka Greta Thunbergová, ze které levicový tisk zcela uměle a nepochopitelně vytvořil světovou celebritu a která byla na Nobelovu cenu míru také navržena, je nejtypičtějším symbolem této nové vlny klimatické paniky. Hnutí proti oteplování došlo k závěru, že nad vědou již zcela zvítězilo, a proto není třeba ani předstírat, že pozorní a poctiví vědci jsou těmi hlavními, od jejichž práce se obavy o klima odvíjejí. Emoce nevzdělané dívky jsou zjevně užitečnější pro boj s klimatickými změnami než roky práce skutečných expertů. A aby měli středoškoláci skutečně ideální míru znalostí o klimatu a vědě obecně, chodí v pátek za školu a mnozí ředitelé škol jim v tom fandí.

Celou tu dobu existovali skeptici, kteří si zachovali chladnou hlavu a kteří zůstali věrní starým dobrým metodám vědecké metody, a ekonomicky uvažující lidé, kteří stále jasně viděli, které zdroje energie jsou výhodnější. Ač média často tvrdila opak, desetitisíce lidí s doktorátem podepsaly petice proti klimatické panice. Byly napsány tisíce článků, jejichž závěry protiřečily tezím, o nichž média psala, že jsou součástí „konsenzu“ ohledně klimatických změn. Na několika odděleních univerzit pokračoval výzkum nezávislý na novém náboženství; další akademici byli do alarmismu „namočeni“ jen částečně. Se skeptiky se stále více zacházelo jako s novodobými disidenty nebo kacíři, o čemž svědčí označení „popírači“, připodobňující je k popíračům holokaustu. Kromě toho proběhla dlouhá řada experimentů a měření, které vyvrátily prakticky všechny znepokojující, dostatečně konkrétní předpovědi, které vyvrátit šly. Ke konci světa nedošlo ani v roce 2009, ani 2010, ani 2012. A led v Arktidě kompletně neroztál ani v roce 2010, ani v roce 2015. Nesplněné předpovědi ale na vehemenci příznivců paniky nic nezměnily. Skoro se zdá, že je v jejich víře ještě více upevnily.

Čtete český překlad shrnutí nejnovější zprávy panelu NIPCC, který byl založen jako protiváha IPCC (historie NIPCC je vysvětlena jinde v úvodu) a jako možná nejvíce „eklektická“ organizace skepticky orientovaných badatelů, která má ambice pochopit a skloubit všechny relevantní znalosti a články o všech oblastech multidisciplinární tématiky klimatických změn. Bylo pro mě poctou, že mě Fred Singer – zakladatel satelitní meteorologie a jeden z otců NIPCC – v roce 2009 zařadil mezi 39 autorů první, 868stránkové zprávy panelu NIPCC, ač mám dojem, že v tom rozhodnutí mohlo hrát roli i úsilí Freda Singera o geografickou rozmanitost týmu autorů. Zprávy NIPCC vydává Institut Heartland, v jehož financování jsou primární příspěvky amerických patriotů, a představitel tohoto institutu Joseph Bast odvedl nejvíce práce při editování finální verze zpráv NIPCC.

Mezi skeptiky na celém světě je samozřejmě dobře známo jméno prezidenta prof. Václava Klause, ale třeba také „klimaticky vlažného“ českokanadského experta na energetické strategie Václava Smila, od něhož se naučil mnohé o energetice například jeho přítel Bill Gates. Tým autorů zpráv NIPCC je pestrý. Velké procento emeritních profesorů a například viceadmirálů v důchodu ukazuje, jak velkému tlaku ze strany univerzit a dalších zaměstnavatelů jsou v současné době badatelé v produktivním věku vystaveni.

Český národ je ale primárně národem racionálně uvažujících pragmatiků a agnostiků, kteří si drží jistý odstup nejen od křesťanství nebo dalších zavedených náboženství, ale i od jejich moderních náhražek. Jsem přesvědčen, že religiózně nekritické přijímání klimatické paniky je k nám povětšinou importováno ze západní Evropy (a dost často přímo z Bruselu), zatímco český čtenář si pod „seznámením se s problematikou klimatických změn“ většinou představí přečtení publikace, jakou je například tato. Následující stránky jsou shrnutím dílčí, ale přesto rozsáhlé zprávy NIPCC, která se zaměřuje na fosilní paliva. Důležitost fosilních paliv si zvláště v průmyslovém Česku uvědomuje většina lidí a nejeden poznatek na následujících stránkách může čtenáři připadat jako samozřejmost, nikoli projev odvážného kacířství, jímž se stal na Západě. Snad toto shrnutí motivuje nejednoho čtenáře, aby se naučil anglicky nebo oprášil své znalosti angličtiny (a matematiky a přírodních věd) a přečetl kompletní zprávy NIPCC. Každopádně věřím, že si Česko udrží nadprůměrnou míru racionality a znalosti faktů o problematice, bude se podle toho chovat a zůstane tak ostrůvkem pozitivní deviace ve vášnivém evropském (a severoamerickém) moři zvlněném vlnami moderní netolerantní náhražky náboženství.

Dr. Luboš Motl
Plzeň, červen 2019

Shrnutí pro tvůrce politických strategií

Obsah

Úvod

Část I: Základy

1. Environmentální ekonomie

2. Klimatická věda

Část II: Přínosy fosilních paliv

3. Lidský blahobyt

4. Lidské zdraví

5. Environmentální přínosy

Část III: Náklady fosilních paliv

6. Kvalita vzduchu

7. Bezpečnost lidí

8. Analýza nákladů a přínosů

Závěry

Literatura

Úvod

Znovu o klimatických změnách II: fosilní paliva, vydané Nevládním mezinárodním panelem pro klimatické změny (NIPCC), srovnává náklady a přínosy užívání fosilních paliv tím způsobem, že přezkoumává a shrnuje vědeckou a ekonomickou literaturu v oboru organické chemie, klimatologie, veřejného zdraví, historie ekonomik, lidské bezpečnosti a teoretických studií založených na integrovaných hodnotících modelech (IAM) a analýze nákladů a přínosů (CBA). Jde o pátý svazek v sérii Znovu o klimatických změnách (NIPCC 2009, 2011, 2013, 2014) a stejně jako předchozí svazky se zaměřuje na výzkum, který byl Mezivládním panelem pro změny klimatu (IPCC) přehlížen nebo ignorován.

Ve svazku Znovu o klimatických změnách: fyzikální vědy z roku 2013 NIPCC odmítl, vyvrátil a popřel přírodovědné základy tvrzení IPCC, že dopady klimatických změn na blahobyt lidí, zdraví přírody a životního prostředí ospravedlňují dramatické omezování využívání fosilních paliv. Konkrétně autoři z NIPCC podrobili kritice dvě nedávné zprávy z pera IPCC: Změny klimatu 2014: dopady, adaptace a zranitelnost, příspěvek Druhé pracovní skupiny do Páté hodnotící zprávy (AR5) orgánu IPCC, a také Změny klimatu 2014: zmírňování změn klimatu, kterou přispěla Třetí pracovní skupina (IPCC, 2014a, 2014b).

Toto shrnutí pro tvůrce politických strategií je uspořádáno analogicky jako úplná zpráva. V zájmu úspory místa se hlavní text většinou vyhýbá odkazům na literaturu, ty lze však nalézt na konci dokumentu. Úplná zpráva obsahuje přes 2000 odborných odkazů.

Část I: Základy

Mezi témata probíraná v debatě o klimatických změnách – témata, která mají nejzásadnější důsledky pro život společnosti – patří otázky, „zda oteplování od roku 1950 bylo způsobeno hlavně lidskou činností, nakolik se Země oteplí v 21. století, zda je oteplení ‚nebezpečné‘, zda si můžeme dovolit radikálně omezit emise CO_2 a zda takové omezení zlepší klima“ (Curry 2015). K smysluplnému posouzení těchto otázek jsou zapotřebí základy environmentální ekonomie a klimatologie. Ty rozebírá Část I dokumentu Znovu o klimatických změnách II: fosilní paliva.

1. Environmentální ekonomie

Mnozí ekologové a klimatologové nejsou obeznámeni s ekonomickým výzkumem environmentálních otázek a mají omezené znalosti v tom, čím ekonomie může přispět do debaty o klimatických změnách. Leckteří ekonomové se dopouštějí jiné chyby, když přijímají neodůvodněná tvrzení ve stylu „věda je již vyjasněná“ (science is settled), jde-li o příčiny a důsledky klimatických změn, a následně tak snižují úlohu, kterou by měli sehrát v debatě o nalezení nejúčinnějšího způsobu, jak omezit „znečišťování uhlíkem“. Obě skupiny by se měly seznámit s tím, co ekonomové do debaty o klimatických změnách mohou přinést.

Nejhodnotnějším pojmem, který ekonomové přinášejí, jsou náklady obětované příležitosti, tedy hodnota něčeho, čeho se musíme vzdát, abychom získali nebo dosáhli něčeho jiného. Každá volba s sebou přináší odpovídající náklady obětované příležitosti. Odkrytím těchto nákladů mohou ekonomové pomoct tvůrcům politických strategií nalézt úsporná řešení environmentálních problémů, a to včetně klimatických změn (Block 1990; Markandya a Richardson 1992; Libecap a Steckel 2011).

Druhým klíčovým pojmem je environmentální Kuznetsova křivka (EKC), zobrazená na obrázku SpTpS.1. Díky fosilním palivům a jimi poháněným technologiím můžeme spotřebovávat méně zdrojů a zabírat i menší plochu pozemků, které lidstvo potřebuje, přičemž tato fosilní paliva a na nich postavené technologie zároveň dovolují, aby se z ochrany životního prostředí stala pozitivně vnímaná a široce sdílená společenská hodnota a cíl. Relevance EKC byla prokázána v pestré paletě zemí v jejich hodnocení kvality ovzduší, čistoty vod a dalších indikátorů stupně ochrany životního prostředí (Yandle a spol. 2004; Goklany 2012; Bertinelli a spol. 2012).

Obrázek SpTpS.1:
Typická environmentální Kuznetsova křivka

Zdroj: Ho a Wang, 2015, str. 42.

Ekonomové mohou pomoct lidem částečně skloubit protichůdné úsilí o ochranu životního prostředí a zároveň o účinné využití přírodních zdrojů při výrobě zboží a produkci služeb nutných pro lidstvo (McKitrick 2010; Morris a Butler 2013; Anderson a Leal 2015). Demonstrovali, jak mohou oddaní ekologové dosáhnout svých cílů, pokud docení fundamentální ekonomické principy jako diskontní sazby a mezní náklady (Anderson a Huggins 2008). Ukázali, jak podnikatelé mohou využít soukromého majetku, cenových signálů a trhů k nalezení nových cest k ochraně životního prostředí (Anderson a Leal 1997; Huggins 2013).

Ekonomové poukázali na ekonomické a politické nástrahy obnovitelných a uhlíkově-neutrálních zdrojů energie (Morriss a spol. 2011; Yonk 2012). Též vysvětlili, jak návrhy na nucený přechod z fosilních paliv – návrhy, jež jsou propagovány bez porozumění skutečným nákladům a důsledkům alternativních zdrojů – mohou zapříčinit vznik zbytečných nákladů a snížit nebo i anulovat celkovou redukci v emisích skleníkových plynů (Lomborg 2010; van Kooten 2013; Heal 2017; Lemoine a Rudik 2017).

Ekonomové poukazují na to, že sdílené zdroje mohou být degradovány nadbytečným užíváním, k čemuž využívají metaforu s „černými pasažéry“, ale mohou být i efektivně obhospodařovány jednotlivci a nevládními organizacemi, znají-li výhody a náklady spojené s daným místem, což je druh znalosti, která je na úrovni národních a mezinárodních organizací obvykle vzácná nebo chybějící (Coase 1994). Jimi preferovaná řešení postavená na tržních nástrojích se mohou pochlubit spontánním řádem, o němž rád psal Hayek (1988), tedy koordinací, kterou nemusí diktovat ani ovládat žádný centrální plánovač. Ostrom (2010) identifikoval osm principů designu společných pro entity, které jsou nejúspěšnější v obhospodařování sdílených zdrojů.

Prosperita, za níž vděčíme fosilním palivům, povýšila ochranu životního prostředí na společenskou hodnotu, jíž si cení národy po celém světě (Hartwell a Coursey 2015). Schopnost vytvářet hodnoty, kterou přinášejí zákony ochraňující soukromé vlastnictví, ceny, zisky a ztráty a dobrovolný obchod mohou změnit klimatické změny z možné tragédie občiny na příležitost občiny (Boettke 2009). Energetická svoboda, nikoli intervence vlády, může vyvážit zájmy a potřeby dneška a zítřka. Sama stačí k zužitkování místních znalostí, které jsou třeba k nalezení účinných a oboustranně výhodných (tj. win-win) odpovědí na klimatické změny.

2. Klimatická věda

Kapitola 2 poskytuje přehled současného stavu klimatologie. Začíná vysvětlením vědecké metody, která badatele zdravě omezuje a ukládá jim povinnosti, jejichž smyslem je zajistit kvalitu, objektivitu, užitečnost a poctivost jejich práce. Klíčovými prvky vědecké metody jsou experimenty, testování konkurujících si domněnek, objektivní a pozorné recenzní řízení, odlišování korelace od příčinné souvislosti a zohlednění přirozené proměnlivosti. Ve všech těchto ohledech byly nalezeny nedostatky v práci orgánu IPCC a mnoha prominentních badatelů ovlivňujících klimatickou debatu (Essex a McKitrick 2007; Darwall 2013; Lewin 2017; Armstrong a Green 2018).

Dvěma dalšími tématy týkajícími se metodologie je role konsenzu ve vědě a způsoby, jak zacházet s neurčitostí a jak informace o ní sdělovat. Konsenzus může mít ve vědě místo, je-li ho dosaženo v delším období nezávislými vědci, kteří se po delší dobu řídili pravidly vědecké metody. Tato podmínka smysluplnosti konsenzu však není splněna ve většině případů, kdy se klimatologie na konsenzus odkazuje, a proto pojem konsenzu vedl ke kontroverzím a k polarizaci pohledů (Curry 2012; Lindzen 2017). Neurčitost a nejistota je ve vědě nevyhnutelná, ale lze ji dostat pod kontrolu při užití technik jako Bayesovská statistika a za předpokladu, že vědci neurčitost závěrů poctivě objasní sobě navzájem i veřejnosti. Místo toho, aby se řídili nejlepšími standardy, orgán IPCC a jeho stoupenci často přicházejí s neopodstatněnými výroky deklarativního charakteru a zdánlivě autoritativními předpověďmi, u nichž není uvedena velikost chyby (Essex a McKitrick 2007; Frank 2015).

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Znovu o klimatických změnách.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.