Alexander Stainforth

V ZAJETÍ VÁŠNĚ

Historická romance

Praha 2020

Alexander Stainforth: V zajetí vášně

První vydání

Copyright © 2020 Alexander Stainforth

Vydalo nakladatelství David Kaps,

Rybná 716/24, 110 00 Praha 1 – Staré Město

www.stainforth.cz v roce 2020 jako svou 17. publikaci

Redaktor: Josef Pepson Snětivý, 2020

Images and Cover Art Illustration by Period Images, Pi Creative Lab and RevArt3. Cover Text by Alena Šulcová, 2020

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být kopírována či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení nakladatele.

ISBN 978-80-88179-22-1 (ePub)

ISBN 978-80-88179-23-8 (MobiPocket)

TIŠTĚNOU VERZI VYDÁVÁ NAKLADATELSTVÍ ČAS

www.nakladatelstvicas.cz

Tato kniha je dílem fikce. Jména, postavy, místa a události jsou pouze výtvorem mých představ.

Kapitola 1.

Anglie, 1827

Sophie nemohla uvěřit, že se to skutečně děje. Ne, určitě se zmýlila, přeslechla se… Vždyť se dnes provdala za muže, do kterého se v deseti letech zamilovala! Přece by ji nezradil v jejich svatební den!

Posadila se do křesla a pohledem přejela k posteli. Hned zase vstala. Vyděsila ji představa, že za ní za chvíli přijde a…

Uslyšela zavrzání dveří a skoro vykřikla. Kdepak, nedovolí mu ani vstoupit!

Jenomže hrabě Jason Dashwood byl rychlejší, už za sebou zavíral.

Při pohledu na něj polkla. Popošel blíž, takže mu tvář začaly osvětlovat plameny z krbu. V ten okamžik vypadal ještě přitažlivější než obvykle. Nadechl se, ale nakonec stáhl rty do neutrálního výrazu a poškrábal se po mírně zarostlém obličeji.

„Takže…“ odhodlal se promluvit a zadíval se na ni, jako kdyby snad ona měla učinit první krok.

Sophie vytřeštila oči. Copak se pomátl? Copak mu nedochází, že třeba netuší, co bude následovat? Ale tušila, matka ji naštěstí do tajů svatební noci zasvětila.

„Myslím, že bude lepší, když to nebudeme příliš prodlužovat,“ prohlásil a rukou jí naznačil, aby ho následovala k lůžku. Cestou si dokonce začal rozepínat knoflíčky své zlatavé vesty.

„Bože, co jsem to jenom udělala?“ vydechla. Ani si neuvědomila, že uvažuje nahlas.

Zarazil se a nechápavě naklonil hlavu. „Udělala jste co?“

„Provdala jsem se za bezcitného ničemu,“ dodala, aby pochopil význam jejích slov. Ano, možná ho nemusela hned nazývat ničemou, jenomže copak si za své chování zasloužil něco jiného?

„Za ničemu?!“ vykřikl pobouřeně.

„Ano, za ničemu,“ trvala na svém Sophie a založila si ruce v bok, aby si dodala kuráž. „Víte, že jsem vás nemusela slyšet jen já?“

Jason se zamračil a rozhodil rukama. „Možná mi váš otec zatajil něco o vaší… nemoci? Chápete, že nic z toho, co mi říkáte, nedává smysl?!“ vyštěkl na ni a v očích se mu zablýsklo. V těch krásných tmavých očích, kterým propadla a které si ji dokázaly podmanit při každé příležitosti. Před mnoha lety… Před pár hodinami při obřadu… Předtím, než se dozvěděla pravdu!

„Nedává to smysl? Tak já vám ten smysl prozradím, pane! Grace Kingsleyová!“ vykřikla triumfálně a čekala, jak se zatváří, až mu dojde, že odhalila jeho utajovaný poměr.

„Aha, už mi alespoň dochází, kdo tak splašeně utíkal chodbou, zatímco jsem s lady Kingsleyovou hovořil. Ostatně jako s ostatními svatebčany,“ opáčil a působil tak důvěryhodně, až Sophie na několik vteřin zapochybovala, zda si jejich rozhovor vyložila opravdu správně. Ale… Ne, z okouzlení se už před chvílí probrala dost nepěkným způsobem, nenechá se bláhově uchlácholit.

„S těmi, které jste pozval a kteří museli odjet hned po obřadu, stejně jako můj otec? S nimi jste se také domlouval, že se mnou strávíte jen nejnutnější čas a pak se sejdete v altánku jako obvykle?“

Hrabě Dashwood se k ní naklonil, ale pokud očekával, že před ním Sophie ustoupí a on ji svýma uhrančivýma očima přesvědčí, jak strašně mu křivdí, naprosto se přepočítal. Ta dívka, tedy jeho novomanželka, se nehnula ani o píď. Upřímně ho tím zaskočila – ženy mu vždy podlehly, byl zvyklý na jejich obdiv. Žádná mu dosud nevzdorovala ani se neopovážila nazvat ho ničemou. Vzápětí však objevil jediné možné vysvětlení – Sophie nemá dobré vychování, rozhodně ne takové, s jakým se setkával u dívek z vysoce postavených kruhů v londýnských salonech a na plesech. Možná, že v Yorku, na severu Anglie, kde se Sophie narodila a vyrůstala, pěstují nízké mravy a nedbají tolik na etiketu, takt a zdrženlivost, které se od dobré manželky očekávají.

„Nenamáhejte se s nějakými výmluvami. I když mě nejspíš považujete za prostou venkovanku, nejsem tak hloupá, aby mi nedošlo, že ta… žena je vaše milenka!“

Jasonovi klesla čelist. Dokázala mu snad číst myšlenky? On – což ho skutečně zarazilo – nebyl schopen slova. Na jinou ženu by mu stačil nevinný úsměv, a všechno by se dalo do pořádku. Sophie mu ovšem přímo sdělila, co si myslí, a nesnažila se to ani zaobalit. Kdy naposledy viděl, aby se žena pustila do tak odvážné konfrontace s mužem?

„Udivuje mě, jak jste najednou tichý, pane,“ pokračovala Sophie. „Je všeobecně známo, že spousta mužů nízkého charakteru věnuje čas i pochybně mravným ženám, zatímco na péči o domácí krb si pořídí manželku. Co mě však šokuje, je skutečnost, že jste si milenku přivedl na naši svatbu. A neodjela jako ostatní hosté… Ubytoval jste ji tu, s jejím zřejmě nic netušícím manželem, a domlouval si s ní dostaveníčko, až si splníte povinnosti. Jste opravdový gentleman,“ poznamenala sarkasticky v závěru svého monologu.

Jason se vzpamatoval, narovnal se a kriticky si změřil Sophii od hlavy až k patě, čímž ji ještě víc popudil.

„Nemůžu přijít na jedinou kladnou vlastnost, kterou na vás moje babička mohla obdivovat.“

Sophie zavrtěla hlavou a protočila oči. Co očekávala? Jasonovu omluvu? Kajícnost?

„A já nechápu, proč jsem své drahé matce slíbila, že se provdám za vás, aby mohla v klidu…“ Nedořekla, stále to bylo bolestivé téma. Její matka zemřela teprve před rokem a ona se jí v posledních okamžicích života zavázala, že se provdá za hraběte Jasona Dashwooda. Sňatek byl dlouho plánovaný, a ačkoliv se Sophie s Jasonem jedenáct let neviděli, nemohla nic namítat. Jason ji naučil jezdit na koni, zachránil ji před pádem do jezera na jejich plymouthském sídle. Každá dívka by se do toho hezkého hnědovlasého chlapce s typicky aristokratickými rysy zamilovala. Měl krásnou tvář, když se usmíval, uhrančivé oči a při chůzi se téměř vznášel. Škoda, že to celou dobu oceňovala jako šarm patřící k jeho dokonalé osobnosti, místo toho, aby si uvědomila, jak je samolibý.

„Oba jsme dodrželi slib. Já své babičce, vy své matce. Nechápu, co ty dvě přimělo k tomu, aby nás svedly dohromady. Ale jsme tu. Vy se nechováte jako dáma, kterou bych v postavení hraběnky očekával, já nejsem gentleman, jehož jste si vysnila. Máme jenom dvě možnosti.“

Sophie cítila, jak jí hoří obličej. A nejspíš si toho povšiml i Jason, protože se mu zvlnil pravý koutek úst. Popošel blíž a z tváře jí odhrnul pramen lehce ryšavých vlasů. Proti své vůli mimoděk ucukla, vzápětí však znovu vyrazila do boje.

„Co tím chcete říct, drahý manželi?“ zeptala se odměřeně.

Jason se zasmál. „Můžeme si splnit manželskou povinnost, abychom stvrdili náš svazek, nebo to alespoň předstírat pro služebnictvo a pak i pro okolí.“ Nevěděl, zda tuší, co přesně tím myslí, a vlastně mu to bylo jedno. Pokračoval dál, aby nepříjemnou situaci vyřešil. Popravdě tajně doufal, že Sophie odhalí, jak se věci mají, a on si dál povede život jako doposud. Jen nečekal, že se jí to podaří tak krátce po sňatku.

„Volba je na vás.“

Pochopila, co se jí snažil sdělit. A v duchu děkovala matce, že k ní byla upřímná a mluvila i o citlivějších záležitostech, bez ní by byla naprosto ztracená.

„Velmi ráda odolám volbě strávit s vámi noc. Tuto i jakoukoliv další.“

Upřímně, neočekával jinou odpověď, přesto ho opět ohromilo, s jakou odvahou se na něho dívá a prakticky ho vyzývá, aby odešel z její ložnice. Ale tak snadno se ho nezbaví. Přece ji nemůže nechat vyhrát! Je jeho manželka, před několika hodinami mu slíbila poslušnost! A on se postará o to, aby ji dodržela!

„Souhlasím s touto příjemnější alternativou,“ přikývl.

Sophie věděla, že kdyby mohla chrlit lávu jako sopka, celé letní sídlo Dashwoodů by v ní právě teď pohřbila.

„Nicméně vás musím upozornit na to, že ačkoliv vedle sebe budeme žít jako cizinci, zakazuji vám jakékoliv známosti, které by mohly ohrozit čest mé rodiny.“

Teď už toho měla Sophie právě dost.

„Muž, který by se rád považoval za gentlemana, muž, který nedokáže vyslovit ani slovo milenec, takový muž nemá žádný nárok mi něco zakazovat, když se sám chová jako ten největší zhýralec a prostopášník pod sluncem!“

Rozčileně přešla ke dveřím, otevřela je a čekala, až odejde.

„Tak tohle bude vskutku zajímavé manželství,“ poznamenal Jason suše. „Nikdy nepřestanu litovat, že jsem dodržel slib daný umírající ženě na smrtelné posteli.“

„Ani já,“ vykřikla Sophie a práskla za ním dveřmi. Opřela se o ně a přivřela oči.

Tohle je jen zlý sen. Za chvíli se probudí a zjistí, že se zatím neprovdala, že má celý ten krásný den před sebou, a udělá cokoliv, aby nepříjemnou noční můru vytěsnila z paměti.

Jenomže se neprobudí. Ne do vysněného života s mužem, se kterým se budou milovat a vzájemně respektovat. Žádná pohádka se šťastným koncem…

Nemohla pochopit jediné – proč matka trvala na tom, aby se za Jasona provdala? Ano, byl hezký, všichni říkali, jaký by tvořili nádherný pár. Ale znala matku, přece se nenechala oklamat jen Jasonovým kouzlem... Mohla se v něm zmýlit? Ano, vždyť kdo se v životě občas nesplete? Jenomže matka měla na lidi dobrý odhad. Nikdy jí neunikl vlk v rouše beránčím, nikdy se nenechala oklamat vzhledem či nacvičeným proslovem. Co ji tedy na Jasonovi upoutalo? Postavení? Majetek? Samozřejmě jí s otcem záleželo na tom, aby byla zabezpečená. O nápadníky však neměla nouzi, naopak. Matka jí přesto vybrala Jasona Dashwooda. A otec nic nenamítal, jak by mohl? Vždy splnil její přání.

Musela být upřímná i sama k sobě. V deseti letech se do Jasona zamilovala. Lady Georgina Dashwoodová, Jasonova babička, je toho léta pozvala do Grantonu, jejich venkovského sídla u Plymouthu na jihu Anglie. Tam se s Jasonem poprvé setkala – on byl o sedm let starší a věnoval jí pozornost. Které dívce by tím neimponoval! Sám se nabídl, že ji naučí dobře jezdit na koni, když její otec prohlásil, jak špatným učitelem je pro vlastní dceru. A ona souhlasila. Smáli se. Povídali si. Přátelil se s ní, i když byla malá holka, co se stěží udržela v sedle, a mohla jen snít o tom, že by si takového chlapce jednou přála za manžela.

Uplynulo už ale jedenáct let.

Když se s Jasonem od té doby uviděli poprvé, před dvěma měsíci, aby s otcem projednali závěrečné podrobnosti týkající se svatby, byla tou nejšťastnější nevěstou v celé Anglii. Jason dospěl v muže, kterého by jí záviděly všechny ženy. Byl vysoký, štíhlý, měl rovnou a vzpřímenou postavu, tvář hladce oholenou a zlatavě opálenou. Pečlivě učesané kaštanové vlasy se mu jemně vlnily po stranách. Pod tmavým obočím zářily ty nejkrásnější hnědé oči, jaké kdy spatřila. Připadalo jí, jako by ji jimi vtahoval do zakázaných vod, spoutával ji, až přestávala vnímat okolí a otce, který jim právě sděloval nejvhodnější datum obřadu. Uvědomila si, že dětská zamilovanost není něco, co by měli lidé podceňovat. Pochopila, jak je mocná, očarující, a že stačí jediný pohled, aby jí opět ukradla duši.

Zkrátka a dobře, na Jasonovi nenašla jedinou chybu. Rozdával úsměvy, galantně jí podržel ruku, když nastupovala do kočáru. Na plese, který spolu navštívili už jako snoubenci, působil, jako by byl hrdý na to, že se ožení právě s ní.

Pravda, příliš toho nenamluvili. Ale Sophie na tom neshledávala nic podezřelého. Zamilovaní lidé moc nemluví. Alespoň to někdo říkal, nebo si podobná slova vybavovala z knih.

Teď už chápala.

Jen jednomu stále nerozuměla. Proč Jason cokoliv předstíral? Přece by bylo snadnější pro ně oba vstoupit do sňatku s jistotou, jaké city k sobě chovají.

Lady Kingsleyová… Kolik je jí vůbec let? Jistě je mnohem starší než Jason. Soudě podle vzhledu matčiných přítelkyň by odhadovala, že jí musí být téměř čtyřicet. A komorná Molly jí tvrdila, že obavy o manželovu věrnost si může potvrdit jen v přítomnosti půvabné a mladší ženy. Proč si tedy Jason vybral ženu starší?

Ať je to, jak chce, její city k Jasonovi se dnes změnily.

Nemiluje ho.

Nenávidí ho!

Ano, nenávidí ho z celé své duše. A je odhodlaná nenávidět ho navždy!

Co má teď dělat? Je, či není hraběnkou Dashwoodovou? Nemohl by Jason nechat anulovat sňatek, když ho vykázala z ložnice o svatební noci?

Okamžitě si zakázala nad tím uvažovat, takovou potupu by nesnesla. Navíc… Už stejně trpí ponížením, když ví, kdo je Jasonova milenka. A možná není jediná, kdo zná jeho tajemství. Delikátní záležitosti se ve společnosti často a rády předávají od ucha k uchu.

Teď si na ni všichni budou ukazovat prstem a smát se jí, protože její manžel má starší a ošklivější milenku! Grace Kingsleyová je proti ní určitě ošklivá. Musí se zeptat Molly a zapřísahat ji, aby byla naprosto upřímná.

A ať se o ní Molly neopovažuje říct něco lichotivého!

Vzdychla si. Důležité je přežít tuto noc. Pokusí se v klidu usnout a…

V klidu usnout, pomyslela si hořce. S naprostou jistotou věděla, že se jí nepodaří zamhouřit víčka. Neustále si v duchu bude přehrávat Jasonova slova. Jeho proměnu z dokonalého ženicha v cynického a arogantního manžela.

Zvažovala, zda nezavolá Molly, aby jí připravila bylinkový nápoj na uklidnění, jenomže tím by vzbudila jen rozruch a zbytečné otázky. Už tak je možné, že někdo ze sloužících zaslechl jejich hádku nebo viděl Jasona odcházet.

Bože, ráno na ni všichni budou vrhat zvědavé pohledy, a ona raději sklopí oči k zemi, aby to ustála.

Postavila se před zrcadlo a začala se převlékat.

Je na ní snad něco špatného? Odpuzuje Jasona Dashwooda? Zprotivila se mu něčím?

Neustále si v duchu vybavovala jeho tvář v okamžiku, když spolu tančili na plese. Přísahala by, že mu oči zářily náklonností, za žádnou cenu v nich nemohla najít jedinou známku nesouhlasu se sňatkem. Snad se tolik nenechala zaslepit láskou!

Právě že ano! Všichni spisovatelé a básníci psali, že láska je slepá. A protože ji Jason očaroval krásou a šarmem, vybavila si vzpomínky na dětství a přestala vnímat skutečný svět. V něm by odhalila, jak se věci mají.

Lehla si do postele, a přestože už pomalu začínalo léto, přitáhla si přikrývku až po bradu. Prohřát tento starý dům se silnými kamennými zdmi se slunci zatím nepodařilo. V krbu sice plápolal oheň, zvolna však skomíral a zanedlouho zhasne docela. A jak už ji upozornila hospodyně, hrabě si přes léto nepřeje zatápět v žádné místnosti. „Je velmi otužilý“, dodala, jako by to by snad byla ta nejušlechtilejší ctnost. Dnešní večer zatápěli zcela výjimečně kvůli jí samotné a hostům. Dvěma hostům, kteří tu zůstali. Grace Kingsleyové a jejímu manželovi Sebastianovi.

Mrzelo ji, že otec odjel krátce po obřadu. Chápala, jak je důležité starat se o panství, které má mnoho nájemců – sama o ně musela pečovat, když otec po matčině smrti odjel. Přesto by byla uvítala, kdyby tu s nimi strávil alespoň jednu noc.

Prohlížela si pokoj a s hrůzou si uvědomila, že tohle není její útočiště. Není to místo, kam by si chodila ráda odpočinout, ne – je tu zavřená jako v kleci.

A takhle má strávit zbytek života? Po boku muže, jenž věnuje volný čas milence? Co si počne? Zahořkne a začne vykonávat pouze nejnutnější denní potřeby, aby se skryla před světem a… jednoho dne zkrátka zemře?

Čím dál víc se jí zmocňovala panika. Přitiskla si dlaň na hruď a pod prsty vnímala, jak jí srdce uhání o závod jako dostihoví koně.

Posadila se. Přes noční košili si přehodila teplý pléd a obula se. Potichu sejde do kuchyně a připraví si bylinkový nápoj sama. Snad nenarazí na někoho, kdo se bude zbytečně vyptávat.

S malým svícnem v ruce vyklouzla na chodbu a lehkým krokem se vydala ke schodišti. Zatím měla štěstí – jediný zvuk v domě vydávaly velké hodiny umístěné ve vstupní hale, jinak se zdálo, že sloužící spí.

Když vstoupila do kuchyně, přímo proti ní se vynořila postava zahalená tmou. Ta zděšeně vykřikla a uskočila stranou, přičemž zavadila o stůl a shodila z něj tácy, které při dopadu na podlahu pořádně zarachotily.

Sophie napřáhla ruku se svícnem a málem nezadržela smích. Podle reakce soudila, že narazila na nějakou služebnou, ale světlo jí odhalilo vikomta Kingsleyho.

„Vy?“ vydechla a doufala, že nepoznal, jak ji celá situace pobavila.

Vikomt Sebastian Kingsley se hbitě narovnal. Už se netvářil vyděšeně, ale odtažitě, a nezapomněl se mračit.

„Omlouvám se, že jsem vás vyděsil, lady Dashwoodová,“ vysoukal ze sebe a chystal se kolem ní projít, jenomže Sophie mu neustoupila z cesty.

„Vy mě?“ zdvihla obočí a už se ani nesnažila zastřít úsměv, který se jí rozléval po tváři. Bývala by se zachovala jako pravá dáma a nechala by vikomta odejít se ctí, jenomže jeho poznámka ji urazila a odhodlala se bránit. Zatím si to neuvědomila, ale právě v tuto chvíli se rozhodla, že už nikdy nad sebou nenechá zvítězit žádného muže.

„Ano, přece…“ zakoktal se.

„Slibuji, že nikomu nepovím, že se polekáte snadno jako žena. A kdyby sem vpadnul někdo z personálu, aby zjistil, koho tu vraždí, budu předstírat, že jsem vykřikla já.“

Vikomt sebou trhnul. Ještě víc se narovnal, takže vyvolával dojem, že se zaklání a jen stěží udržuje rovnováhu.

Když si Sophie uvědomila, že ho svou přímostí zarazila, zavrtěla hlavou a přešla k pultu poblíž spíže, na kterém stál džbán s vodou. Odložila svícen a vzala džbán do ruky.

„Nedaří se mi usnout,“ přiznal vikomt Sebastian a pozoroval, jak Sophie nalévá vodu do sklenek. Jednu podala i jemu, za což jí poděkoval.

„Moje žena také trpí nespavostí, nejspíš se šla projít do zahrad. Dělá to pokaždé, když navštívíme Jasonův Letní dům. Říká, že jedině noční klid tohoto domu, a hlavně čerstvý vzduch, dají její duši do pořádku po náročných měsících ve městě.“

Sophie dobře tušila, čím se právě teď Grace Kingsleyová zabývá. Nejspíš je opravdu v zahradě, a rozhodně ne sama. Doprovází ji Jason a lichotí jí způsoby, které by se vikomtovi nezamlouvaly.

„Proč se někdy nejdete projít s ní?“ zeptala se zdánlivě nevinně.

„Chci jí dopřát samotu. Moje žena má citlivou duši. Nic nesmí narušit její souznění s přírodou a nocí.“

Sophie se nemohla rozhodnout, zda je vikomt tak naivní, nebo hloupý.

„Mohli byste souznít společně,“ poznamenala.

„Ach, to ne,“ zavrtěl rozhodně hlavou. „Každý z nás občas potřebuje prostor sám pro sebe.“

„S tím mohu jen souhlasit,“ řekla a už se chystala rozloučit, když ji náhle Sebastian zahrnul několika otázkami.

„A proč vy nejste ve svém pokoji? Dnešní noc je přece ta nejkrásnější ve vašem životě. Neříkejte mi, že mého drahého přítele zmohl svatební den a usnul?“

Sophie polkla. Vskutku Jasona Dashwooda nazval svým drahým přítelem? Bože, pokud je Jason schopný přátelit se s ním, a krást mu přitom manželku, může se někdo takový nazývat vůbec člověkem?

V ten okamžik se otevřely dveře. Dovnitř vpadla Molly s vykulenýma očima. Sophie toho ihned využila, rozloučila se s vikomtem a spěchala zpátky do své ložnice.

Kapitola 2.

Jason Dashwood zuřil. Zpočátku si to odmítal připouštět, ale ta malá Goodwinovic holka ho pořádně rozčílila. Choval se k ní jako gentleman! Respektoval přání své babičky, oženil se s ní – dopřával jí pozornost, chystal se splnit manželské povinnosti! A ona ho vykázala z ložnice jako nějakého floutka!

Ano, velmi rychle odhalila jeho skutečný vztah s Grace Kingsleyovou, to ji ovšem vůbec neomlouvalo. Jako poslušná anglická žena si ho měla vážit a přijmout vše, co sňatek s ním přinášel.

Právě to však udělala, připustil si vzápětí. Dal jí na vybranou – společně strávenou noc, nebo… A ona na jedinou vteřinu nezaváhala!

Copak už se dnes dívky nevychovávají v tradičním zvyku? Pokud si každá umane hlavu a začne se rozhodovat podle vlastního uvážení, ať Bůh ochraňuje Anglii!

Možná jí měl dát hned na začátku najevo, co k ní cítí – nic. Třeba jí i vlastním zaviněním zavdal domněnku, že ji má rád a budou spolu šťastní až navěky.

Ne, na tohle on sám nikdy nevěřil. Pohádky se šťastným koncem jsou pro malé děti, které snad mají ochránit před krutostí světa. A velká osudová láska neexistuje. On sám se pokaždé zahleděl do zadané ženy – a když už to začínalo být nebezpečné, když žádaly víc, rychle vztah utnul. Jaká by je čekala budoucnost? Žádná. A kromě Grace je ani nemiloval, rychle ho omrzely. Navíc si pořád nesl v paměti, že mu před lety babička naplánovala sňatek s tou… s tou ryšavou a nevychovanou Sophií Goodwinovou!

Přesto doufal v zásah osudu – dávné sliby budou zlomeny, a on se jednou v klidu ožení s vhodnou ženou, která mu zajistí dědice. Pak se babičce přitížilo. A Jason by jí v dané chvíli odpřisáhl cokoliv. Když zemřela, uvědomil si, že už nemá žádného příbuzného, se kterým by ho vázaly dobré vztahy. Jeho rodiče zahynuli při plavbě do Itálie, když mu bylo devatenáct. Zůstala mu jen babička Georgina. Vzpomněl si, jak mu vždy opakovala, že čest a splnění závazků jsou to nejdůležitější, co tvoří charakter muže.

A tohle je přesně důvod, proč se s Goodwinovic holkou oženil. Kvůli cti rodu, i své vlastní.

Pár týdnů poté, co babička odešla, si začal vzpomínat, jak před mnoha lety strávil se Sophií a její rodinou léto na Grantonu. Měl ji vcelku rád. Byla to milá dívka, trochu uličnice, což ho mělo varovat. Předpokládal ovšem, že z toho vyrostla, dostalo se jí řádné výchovy. Později se setkali v Londýně a hrůza, která ho ze sňatku jímala, se rozplynula. Byla hezká, dobře stavěná, ve společnosti se za ni rozhodně nemusel stydět. Uvolnil se, na plese se choval přesně tak, jak se požadovalo. A nejspíš tím popletl hlavu nejen zvědavcům. Proč by se jinak Sophie rozčilovala, že má milenku a plánuje s ní strávit noc poté, co si odbude manželské povinnosti?

I tak jí jistě muselo být známo, že každý zdravý Angličan potřebuje vedle manželky také milenku. Ženy, které právě porodily děti a měly starostí nad hlavu, to muselo svým způsobem i uklidňovat. Chránilo je to od manželových návštěv, mohly se plně věnovat výchově dětí a vedení domácnosti. Co víc potřebovaly? Co jiného od života žádala Sophie?

A proč se tím vůbec zabývá? Udělal, co musel. Ze Sophie se stala hraběnka Dashwoodová a mezi ním a ostatními aristokraty není rozdíl. Má manželku i milenku, jako všichni.

Stále jím cloumal vztek. Měl zkažený celý večer. Pořád si v mysli přehrával tu scénu v ložnici – Sophiiny zelené oči zářily zlostí tak jasně, že by snad dokázaly osvítit místnost i bez svící.

Nechtěl už nad tím přemýšlet a…

„Tváříš se, jako bys prožíval jeden z nejhorších okamžiků života,“ poznamenala Grace Kingsleyová, sklonila se nad ním a vášnivě ho políbila.

Nestačil ani vyjádřit překvapení, že ji neslyšel přicházet. Naléhavě k němu tiskla své sladké rty, až se mu zatočila hlava a celým tělem mu projel hřejivý pocit.

Odtáhla se od Jasona, vzala do dlaní jeho obličej a zvědavě si ho prohlížela v měsíčním svitu. Díky jasné noci viděla, jak se mračí, už když sem přicházela.

„Netěší mě, že se to muselo stát. Málem jsem při obřadu vykřikla a začala protestovat,“ svěřila se mu. „Ale nemohu ti nabídnout víc než jen…“

„Jen co? Dáváš mi toho tolik, Grace,“ vydechl Jason a přivinul si ji těsně k sobě, aby se zmocnil jejích úst. Chtěl se s ní propadnout do bouřlivého milování, tady a teď, v altánku. Z domu sem přece bylo vidět pouze z jeho ložnice, nic mu v tom nemůže bránit.

Prsty se přesunul od jejího pasu až k ňadrům a zasténal rozkoší, když je jemně promnul. Kalhoty mu začaly být nepohodlné.

„Bylo to tak zlé?“ zeptala se.

Jason se otráveně zadíval stranou. Nechtěl o tom mluvit. Toužil zapomenout v Graceině objetí, milovat se s ní tak divoce jako nikdy předtím. Ponořit se do jejího těla a vzít si ji znovu a znovu, dokud by mu vyčerpáním neomdlela v náručí.

„Jasone,“ naléhala, jelikož neodpovídal.

Stačilo, když vyslovila jeho jméno, a připadal si ztracený. Žádná žena ho nikdy nedokázala spoutat. Všechna ta zklamání, že touha po pár dnech vyprchala… Všechny ty zadané a na několik chvil dostupné ženy se nemohly ani společně vyrovnat Grace. Nikdy k nim necítil to, co k ní.

„Nemáme moc času, protože Sebastian je vzhůru. Dlouho se nezdržím.“

„Proto bychom neměli mluvit, Grace, a…“

Přitiskla mu prst na ústa. Slastí přivřel oči. Jakou nad ním měla moc! Jak snadno s ním dokázala manipulovat! A jemu, muži, který měl rád každou situaci pod kontrolou, to vůbec nepřekáželo, naopak. Stejně vždy zvítězil. On se jí zmocnil, on v ní rozpoutal rozkoš a přivedl ji k vyvrcholení. Jemu se choulila v náručí, zbrocená sladkým potem po milování.

„Musíš mi prozradit, co se stalo, Jasone. Neříkej, že tě okouzlila nebo že sis snad uvědomil svou novou úlohu manžela, a náš vztah už pro tebe nic neznamená.“

Jason vytřeštil oči a okamžitě se ji jal uklidňovat.

„Ne, tak to vůbec není! Jak si můžeš myslet, že by někdo nebo něco mohlo zničit mou lásku k tobě?“

„Ale jsi zdrcený…“

„Jenomže ne kvůli svatební noci. Nebo vlastně ano, ale jinak, než si myslíš. Mezi mnou a… mou ženou se nic nestalo.“

Grace se překvapeně napřímila. „Odmítla tě?“

„V podstatě ano,“ připustil. „Pro nás dva to však není důležité. Neměli bychom se o ní ani bavit, nic pro mě neznamená, chci prožít každou minutu jen s tebou.“

„Ví o nás?“ došlo jí najednou. „Odpověz!“ pobídla ho netrpělivě, až se vylekal, co se rozhodne udělat, když jí prozradí pravdu. „Takže ví,“ odtušila z jeho výrazu.

„Slyšela nás v knihovně,“ dodal tiše.

„Ježíši,“ zaklela lady Grace, odvrátila se od něj a přešla na druhou stranu altánku, kde se opřela o bílý sloup.

Zmateně ji pozoroval. „Stejně by se o nás jednoho dne pravděpodobně dozvěděla.“

„Jednoho dne,“ odsekla Grace a zlostně se na něj zadívala. „Varovala jsem tě, že je nebezpečné setkat se tuto noc, neměli jsme spolu mluvit ani v té zpropadené knihovně!“

„Přece nezáleží na tom, jestli se o nás dozví dnes, nebo za měsíc.“

„Neměla se to dozvědět nikdy, Jasone! Uvědomuješ si, že teď nás má oba v hrsti? Kdyby se to rozhodla říct Sebastianovi, netuším, co by udělal.“

„Nejspíš nic,“ řekl Jason a pokoušel se zachovat klidný tón. Uvnitř však klidný nebyl. Měl strach, poprvé v životě měl z něčeho skutečný strach. Snad ho Grace neopustí? Snad mu nesdělí, že je mezi nimi konec? „Celou dobu mi tvrdíš, že se tě Sebastian skoro nedotkne.“

„Hned ráno odjedeme,“ prohlásila Grace, aniž by vzala jeho poznámku v potaz. „Je nebezpečné tady zůstávat.“

„Máš pravdu, pojedu s vámi do Londýna a…“

„Ne!“ zarazila ho Grace okamžitě. „Ty zůstaneš tady se svojí ženou. Nehodlám riskovat, že pojede za námi a ztropí ve městě skandál.“

Jason se postavil, přešel k ní a chystal se ji obejmout. Grace se mu vyškubla ze sevření a s neutuchajícím rozčilením pokračovala:

„Teď se dlouho neuvidíme, Jasone! Nedám v sázku pověst a manželství! Umíš si představit, co by se stalo, kdyby pravda o nás vyšla najevo?!“

„Když budeš pořád křičet, tvůj hlas nejspíš doputuje až do domu,“ řekl a jeho ruce už po ní zase lačnily. Odehnala ho jako otravnou mouchu.

„Musíš svou ženu přesvědčit, že se jednalo o krátký románek, který nemá a nebude mít následky. Pro nikoho.“

Jason se zamračil. Nesnášel, když ho nějaká žena odmítala, i když třeba jen pro zvýšení žádostivosti. A Grace to nikdy neudělala, tedy až dodnes. Připadal si náhle ztracený. Pocit vzteku v něm střídaly obavy, že bude trvat věčnost, než se s Grace zase setkají.

„Proč bych to měl dělat? Nezáleží mi na ní, důležitá jsi pro mě jen ty.“

Grace se k němu otočila a chladně si ho změřila pohledem. „Pokud ti na mně opravdu záleží, budeš se držet přesně mých pokynů.“

Tentokrát to byl Jason, kdo od ní ustoupil. Najednou mu připomínala ledovou královnu – krutou k jeho citům, vášni i lásce. Nechává ho trpět za něco, co nedokázal ovlivnit. Jak mohl tušit, že je Sophie bude špehovat za dveřmi? Celé měsíce se chová opatrně. Nikdy nepadlo ani náznakem, že Grace je novou milenkou hraběte Dashwooda, i když společnost lačnila po drbech a od ucha k uchu šly spekulace, nad kterými se s Grace dobře pobavili.

„Nemůžeš mě od sebe odstřihnout. Miluji tě,“ prohlásil Jason.

Grace se zasmála a obrátila oči v sloup. „Proboha, Jasone, vzpamatuj se! Láska neexistuje. Pouze touha a vášeň. I já po tobě toužím,“ zželelo se jí ho. „Ale nemiluji tě,“ zasadila mu tvrdou ránu vzápětí.

Jason stál jako opařený. Miluje ho. Miluje ho! Kolikrát mu to opakovala, když propadli vášni, když se jí zmocnil už počtvrté za jedinou noc! Lže teď sama sobě, a nejspíš proto, aby je krátké odloučení tolik neničilo. Pro jistotu se jí však odhodlal připomenout, co mu ještě před týdnem šeptala do ucha.

„Jasone, Jasone,“ rozesmála se, až s obavou pohlédl k domu.

A v ten okamžik zároveň procitl. Vše, co mu před chvílí řekla, myslela vážně. Ona ho skutečně nemiluje. Pouze…

Pouze mě využila pro vlastní potěšení, uvědomil si šokovaně.

„Pokud nerozumíš hrám, raději se do nich příště nepouštěj.“

Vztekle ji popadl za ruku a strhl ji k sobě.

Vykřikla, snažila se mu vyprostit, jenomže byl neúprosný. V životě necítil takovou potupu, v životě se za sebe tolik nestyděl. Celou dobu si nalhával, že ji svedl, ale bylo to naopak. Nechal se vlákat do její pasti. Provokovala ho, vábila, kdykoliv přijel na návštěvu za svým přítelem Sebastianem.

Přestaň už si lhát, pokáral se v duchu. Nejezdil jsi za Sebastianem. Jakmile ti představil svou manželku, vdovu po lordu Hoghartovi, navštěvoval jsi ho jen proto, abys viděl ji. Abys upoutal její pozornost, aby věděla, že po ní toužíš a uděláš cokoliv…

Jak moc se zmýlil! On byl trofejí v její kleci!

Čím mu popletla hlavu? Čím způsobila ty bezesné noci, odpočítávání dní, až se zase uvidí? Je mnohem starší než ostatní dívky a ženy, které se mu ochotně nabízejí…

Čarodějka!

Nedopustí, aby zvítězila, aby ho tu nechala jako zbitého psa a odjela si do Londýna, kde bude po boku Sebastiana předstírat pohádkové manželství.

„Tohle je konec, Grace,“ řekl studeně.

Zavrtěla hlavou. „Ušetři mě zbytečného dramatu. I kdybych si na tebe vzpomněla za dva roky, stačilo by jen ukázat prstem a přiběhl bys jako poslušný pes.“

Pustil ji. Úšklebek, s jakým ho pozorovala, ho ochromil víc než její poslední věta.

Využila ho.

Využila ho jen kvůli chvílím strávených v posteli.

„Já jsem tě vlastně nikdy nezajímal,“ pronesl šeptem.

„Ale ano,“ oponovala mu. „Byl jsi jeden z mých lepších milenců.“

Zavři pusu, Jasone, připomněl si, když na ni už značnou chvíli nevěřícně zíral. Dodnes to byl on, kdo se rozcházel s milenkami, kdo přeťal vztahy jako mávnutím kouzelného proutku. A nikdy ho nezajímalo, jak se s tím vyrovnají. Byl lhostejný k jejich pláči, prosbám i zoufalým dopisům, na něž neodpovídal.

Teď se mu všechno vrátilo.

„Vzpamatuj se, Jasone. Snad jsi nečekal víc. Já jsem vdaná za vikomta Kingsleyho, ty sám ses oženil. Z našeho zpestření nikdy nemohlo vzejít nic vážného.“

Má pravdu. Choval se jako pošetilec. V koutku duše měl počítat s tím, že jejich vztah jednoho dne skončí. A ten čas právě nastal.

„Vrátím se k Sebastianovi. Před odjezdem se samozřejmě přijdeme rozloučit. Ať tě nenapadne nějaká neuváženost. Když se věci vymknou kontrole, umím být velmi… nepříjemná a důsledná.“ Věnovala mu varovný pohled, potom se na místě otočila a odešla.

Jason se posadil na lavičku. Takhle tedy dopadne sebevědomý a vyrovnaný muž, kterému ženy leží u nohou?

Připadal si ztracený. A prázdný. Jako kdyby mu někdo vytrhl srdce z hrudi. Nedokázal ovládat myšlenky, které ho zběsile zaplavovaly.

Zmocnil se ho strach. Už nikdy Grace neuvidí. Už nikdy se jí nedotkne, nepolíbí ji, nevdechne její vůni při milování a neucítí dotek její kůže na své.

Ne, ne, určitě nic z toho, co řekla, nemyslela vážně.

Ale ano, našeptávalo mu jeho druhé já. Myslela…

Co má teď dělat? Nalhávat si, že je všechno v pořádku?

Nic není v pořádku. Musel předstírat, oženit se, a teď ztratil to, na čem mu záleželo. Jeho svět se rozpadl jako domeček z karet. Vybudoval si život na dokonalých základech…

Bohužel se zamiloval do Grace. Jednou se mu zdálo, že Sebastian zemřel, a Grace byla rázem volná. V tom snu si připadal jako nejšťastnější muž na světě. Po probuzení se za své pocity styděl, Sebastiana měl opravdu rád. Láska a vášeň jsou ale silnější než pouto přátelství. Překonal zábrany, získal, po čem toužil.

Pravdou ovšem je, že všechno získala Grace. Bohatého manžela, skvělé postavení mezi londýnskou smetánkou, žádaného milence…

A jemu zůstala protivná a nevychovaná Sophie.

Jako rozumně uvažující muž se nebude zbytečně zabývat city, zbaví se jich, vyrovná se s novou situací a vytěží pro sebe to nejlepší.

Grace je minulost. Ano, i když s tou příšernou ránou v hrudi bude nejspíš nějakou chvíli bojovat, už k němu nepatří. A Sophie…

Ach bože, co si s ní má počít? Má ji na krku až do smrti, alespoň před Bohem. Zkusí s ní promluvit a vyjasnit si, co od sebe očekávají. Přece jen je před nimi celá řada společenských událostí, lidé budou chtít poznat hraběnku Dashwoodovou a stýkat se s ní. Až on sám pochopitelně uzná za vhodné.

Jsi Dashwood, připomněl si. Vstal a zamířil k domu. Už věděl, co v příštím okamžiku udělá. Dá věci do pořádku, alespoň pro začátek.

V domě se pohyboval opatrně, aby ho nikdo nezpozoroval. A pak tiše vstoupil do ložnice své manželky, ve které stále hořelo několik svící.

Sophie se právě otáčela na bok, když ho zaregistrovala. Vyděšeně se posadila a přitáhla si přikrývku až po bradu.

„Co tady děláte?“ zeptala se ho chladně.

„Starám se o naši budoucnost,“ odpověděl takřka lhostejným tónem a posadil se na pohovku.

„Odejděte!“ vyzvala ho Sophie a hluboce zalitovala, že nezamkla. Po jejich předchozím rozhovoru ji ovšem nenapadlo, že by se tu mohl zčistajasna objevit.

„Na to rovnou zapomeňte,“ odsekl a pohodlně se uvelebil. Bylo mu jedno, že má boty od hlíny a zašpiní celé čalounění.

„Milenka se vás už nabažila?“

Zatraceně! Kde v sobě ta malá nezkušená holka bere takovou drzost? Ani netuší, jak ťala do živého, jak přesně zasáhla.

„Nechcete zůstat potichu a usnout, pokud si tedy nepřejete plnit manželské povinnosti?“ Nedopřál jí ani krátký pohled. Věděl, že tímhle ji dostatečně vyděsí, přestane cokoliv namítat.

Ticho.

Přivřel oči a pokoušel se předstírat spánek, jenomže náhle zaznamenal, že se Sophie několikrát nadechla – chystala se promluvit, ale zatím se neodvážila. Už teď byl z dalšího souboje unavený.

„Raději si schovejte námitky na ráno, chci spát,“ doporučil jí ostře a doufal, že si to vezme k srdci.

Ovšemže ne.

„Chováte se příšerně!“ vykřikla. „To tady budete spát na pohovce?“

„Mohu se přesunout vedle vás na postel, učiní-li vás to šťastnější.“

„S tím nepočítejte!“

Proč ji nedokáže ignorovat? Dráždí ho snad její hlas, nebo za to vděčí i okolnostem, které ho sem dohnaly zpátky?

„Tak už mlčte a spěte,“ zvolil ještě drsnější tón i slova.

„Neříkejte mi, abych mlčela! Jsem ve své ložnici!“

„V mém domě!“

„Kdybych věděla, jaký jste… zmetek, utekla bych od oltáře!“

Prudce se posadil a věnoval jí pohled, před kterým ucukla a přitáhla si přikrývku ještě víc k sobě. Netušila, co od něho může očekávat.

„Navrhuji naše manželství anulovat. Dosvědčíme, že jsme spolu… nestrávili noc v jedné posteli, a…“

„Jen přes moji mrtvolu!“ odmítla rozhodně Jasonův návrh. „Dala jsem matce slib a jsem pevně odhodlána ho dodržet. Ne všichni jsou jako vy – jiní lidé neporušují dané sliby, chovají se čestně a nenavrhují odpornosti, co ženu poníží a v očích ostatních ji zničí!“

Uvědomil si, že má pravdu. Babička by se určitě obracela v hrobě, kdyby nechal sňatek se Sophií anulovat.

„Pokud chcete nadále zůstat mou ženou, tak už, proboha, zavřete pusu a spěte. Jinak vážně splním, co jsem navrhoval.“

Sice se zase nadechla, ale dál už nic nenamítla. Vstal, zhasil svícny a zvažoval, zda nepřiloží do krbu, aby jí přes noc nebyla velká zima. Nakonec pár nachystaných polen do ohně přihodil a vrátil se na pohovku. Určitě se jí ulevilo. Ale Jasonovi vůbec. Pořád mu v hlavě zněla Graceina slova… A bolest v hrudi se naplno rozhořela.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy V zajetí vášně.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.