Kouzelný králíček Prázdninový sen

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Sue Bentleyová

Kouzelný králíček - Prázdninový sen – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Knihy pro děti, které píše Sue Bentleyová, jsou často o zvířatech, vílách a kouzlech. Žije v Northamptonu, v domě se zahradou a živým plotem, takže si může představovat, že bydlí na vesnici. Miluje čtení knih a chození do kina. Zatímco sleduje ptáky ve venkovním krmítku a cpe se čokoládou, píše knihy. Sue vyrůstala se spoustou maličkých zvířátek a všechny je milovala – zvlášť její maličké králíčky, kterým srst voněla jako déšť a tráva.

Original English language edition first published by Penguin Books Ltd, London

Text copyright © Sue Bentley, 2010

Illustrations copyright © Angela Swan, 2010

The author and illustrator have asserted their moral rights

All rights reserved

Translation © Kateřina Voborská, 2020

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2020

ISBN tištěné verze 978-80-253-4671-6

ISBN e-knihy 978-80-253-4748-5 (1. zveřejnění, 2020)

Daisy, roztomilé a huňaté kamarádce se svěšenýma ušima

Prolog

Šíp se rozhlédl po Měsíční mýtině. Spousta jeho přátel, kouzelných králíčků, hopkala po suché nerovné zemi a někteří z nich okusovali vadnoucí rostliny. Vrátil se právě včas.

Maličký zlatý klíček, který se mu pohupoval na řetízku kolem krku, jasně zářil a ve vzduchu se vznášel velký mrak křišťálového prachu. Prach se pomalu snesl dolů a po celé stráni najednou vyrašily husté trsy čerstvé trávy a křiklavě zbarveného lučního kvítí. Zeleň se rozrůstala, dokud nezaplavila každičkou volnou mezeru.

Hladoví králíci se začali pást. Ti menší z nich se převalovali tam a zpět, aby do svých kožíšků dostali vůni orosené trávy.

Postarší králík přiskočil k Šípovi. Měl tmavě šedý čenich a moudrý výraz.

„Strajku!“ uklonil se Šíp na pozdrav vůdci králičího doupěte.

„Jsem rád, že tě zase vidím, Šípe,“ řekl Strajk hlubokým sametovým hlasem. „Udělali jsme dobře, že jsme tě zvolili za klíčníka.“

Šíp pocítil záchvěv hrdosti nad těmi pochvalnými slovy vůdce. Věděl, že by klíč bránil i svým vlastním životem.

Na druhé straně Měsíční mýtiny najednou nastal jakýsi rozruch a Šíp uviděl skupinu králíků spěchající za nimi.

„T-t-temní králíci přicházejí!“ zakňoural jeden z nich a v očích se mu zračila panika.

Šíp nervózně sklopil svá krásná stříbrná ouška. Temní králíci žili poblíž v hluboké strouze. Jejich půda byla tak vysušená, že na ní už nic nerostlo, a oni proto trpěli hladem. Temní králíci však odmítli Strajkovu nabídku, aby s nimi žili společně na Měsíční mýtině.

„Přicházejí, aby nám ukradli náš magický klíč,“ zaburácel Strajk, „a chtějí jej použít, aby se jejich strouha opět zazelenala a byla znovu krásná.“

„Ale bez klíče se z Měsíční mýtiny stane poušť!“ zalapal po dechu Šíp.

„Proto se musíš znovu vydat do Druhého světa,“ pronesl Strajk zasmušile. „Schovej se tam, aby temní králíci náš magický klíč nemohli najít!“

Šíp si připadal příliš mladý a velmi vystrašený, ale věděl, že doupě na něj spoléhá. „Udělám to!“

Strajk jemně, ale pronikavě vykřikl.

Všichni králíci z doupěte k nim přiběhli blíže a shlukli se okolo Šípa. Zlatý klíč, který mu visel na krku, se najednou ostře rozzářil.

Záře pomalu pohasla a tam, kde nejprve stál čisťounký bílostříbrný kouzelný králík, byl teď drobný huňatý králíček barvy bílé kávy s velkýma hnědýma očima, v nichž tancovaly duhové jiskřičky.

„Tak už jdi! Využij tohoto přestrojení,“ pobídl jej Strajk.

„Vrať se zpátky teprve tehdy, až bude Měsíční mýtina potřebovat další kouzlo magického klíče. A dávej si pozor na temné králíky!“

Šíp pozvedl svou opravdu malinkou chundelatou hlavičku. „To budu, nebojte se!“

Dup. Dup. Dup. Všichni králíci začali podupávat svými tlapkami do rytmu. Šíp ucítil, jak magie sílí, a kolem něj se zaleskl oblak křišťálového prachu, až Měsíční mýtina úplně zmizela…

Kapitola
PRVNÍ

Becky Hodgeová se probudila brzy ráno plná nadšení. „Hurá, dnes je pololetí!“ zvolala, zatímco si v hlavě promýšlela, co všechno podnikne se svými kamarády – tenis, plavání, možná se dokonce půjdou projet na koních. Natěšená na prázdninový den ze sebe odhodila přikrývku tak prudce, že z postele málem spadla.

Sloupek ranního světla se prodral do potemnělé místnosti skrze srdcovité otvory v dřevěných okenicích. Becky se udiveně zamračila.

Dřevěné okenice? Ale ty přece v jejím pokoji nejsou…

A pak si vzpomněla, kde se to vlastně probudila. „Náprstníková farma!“

Becky zůstala na farmě tety a strýce, protože její máma a teta Katy musely odjet kvůli práci. Společně pořádaly kurzy řemeslných prací a pletení.

Ačkoli být na farmě jen se strejdou Denem a s bratrancem Leonem, který trávil celé dny hraním počítačových her, bylo trochu nezvyklé, aspoň si tady Becky užije víc zábavy než doma. Její táta totiž pracoval z domu na důležité zakázce a potřeboval ticho a klid. Takhle Becky rozhodně nechtěla strávit své pololetní prázdniny!

„Jestli ani ty nezvládneš vytáhnout Leona od počítače aspoň na dvě hodiny ven,“ řekl jí tatínek, když jí dával pusu na dobrou noc, „tak pak už nikdo!“

Becky otevírala okenice v ložnici a přitom se pro sebe zašklebila. Táta si ji pořád dobíral pro její přehnané nadšení – „ne“ odmítala přijmout jako odpověď.

Postávala v okně a obdivovala výhled ven do dvora s obrovskými stodolami a políčky plnými kukuřice a zeleniny.

V dálce spatřila nepatrný náznak vzdálené vesnice. Zbytek výhledu pak tvořily jen husté lesy a zelené stráně okolních kopců.

Když se Becky odvrátila od okna, povzdechla si. Farma stála kilometry daleko od ostatních lidí. Neměla jinou možnost než využít situace, jak nejlépe to šlo.

Zatímco se převlékala do riflí a trika, snažila se přijít na to, co jiného by Leon mohl chtít dělat kromě hraní těch jeho počítačových her. Fotbal! Ten mají rádi všichni kluci, ne? Možná by ho mohla přemluvit, aby si s ní šel ven zakopat.

Zrovna si nazouvala boty, když kdosi zaklepal na dveře.

„Dále!“ zavolala Becky.

Ve dveřích se objevila Leonova hlava. Měl vlasy barvy písku, které mu padaly do čela, a vážné modré oči. Bylo mu dvanáct a byl o tři roky starší než Becky.

„Čau Leone! Nechceš si později trochu zakopat? Sporty mi docela jdou, dívej!“ Becky zahýbala nohama, jako by chtěla kopnout do balonu. V tom zápalu však zakopla špičkou své tenisky o koberec a málem upadla na zem.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Kouzelný králíček - Prázdninový sen.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.