Kate Hewittová

Osudný večer v Římě

Překlad: Petra Jelínková

Milá čtenářko,

říká se, že mokrý duben přislibuje dobrou sklizeň. I já se přimlouvám za to, aby hojně pršelo a počasí bylo nevlídné. A proč? Nejen proto, že se budeme moci těšit dobré sklizni, ale hlavně proto, že když vás nebude lákat ven sluníčko, najdete si spíš chvíli ke čtení. A že jsem Vám toho na tento měsíc připravil!

V edici Sladký život mám pro Vás příběh Isabelly, která je Svázaná přísahou a musí se provdat bez lásky. Jste zvědavá, jak dopadl šejk Zufar, jemuž těsně před svatbou unesli nevěstu? Pak si rozhodně přečtěte druhý díl minisérie Král pouště s názvem Nevěsta na záskok. V edici Sladký život Duo se Veronica bude muset vypořádat se svým dědictvím – Vilou na Capri. Princezna Halina je už unavená královským protokolem a rozhodne se strávit Osudný večer v Římě. Zatímco Kassie touží po klidu a uzavře Smlouvu s králem. A Nezbedná manželka Chiara se nehodlá smířit s manželstvím bez lásky, takže se rozhodne jednat po svém.

Víte, jaký je ideální manžel? „Ideální manžel je muž, který nikdy nezapomene datum narození své ženy, ale nikdy neví, kolik jí je let.“ (Jeanne Moreau, francouzská herečka a zpěvačka, 1928-2017).

S láskou,

Váš Harlequin

Název originálu:

Princess’s Nine-Month Secret

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2018

Překlad:

Petra Jelínková

Odpovědný redaktor:

Ivana Čejková

© 2018 by Kate Hewitt

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2020

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Historická romance jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-4974-4 (EPUB)

ISBN 978-83-276-4975-1 (MOBI)

ISBN 978-83-276-4976-8 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

02-516 Warszawa, ul. Starościńska 1B lokal 24-25

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Útěk byl překvapivě snadný. Abdul, královský strážce, který měl hlídat dveře apartmánu, kolem desáté hodiny usnul, až se mu hlava kývala na hrudi, a Halina Amari, princezna z Abkaru, kolem něj proklouzla po špičkách se zatajeným dechem.

Ještě nikdy nic podobného neudělala, ani jednou se nepokusila utéct z těsné klece, ve které musela žít – samozřejmě zkoušela, co si může dovolit a roztahovala křídla, jak jen to šlo, ale šlo to opravdu velmi málo. Dnes se však toužila rozletět.

Může to být její poslední šance. Svět se jí uzavíral a neustále zmenšoval kvůli jejímu otci – a kvůli princi Zayedovi al bin Nurovi, jejímu snoubenci. Stačilo si uvědomit, že se stala ještě větším vězněm než kdy dřív, a srdce jí skočilo do krku. A co se týče Olivie…

Na Olivii ale myslet nesmí, ne teď, během jediného večera, který může strávit na svobodě. Halina spěchala chodbou elegantního římského hotelu směrem k výtahům. Abdul se zavrtěl a ona se přitiskla ke zdi. Nemohla uvěřit, že to bylo tak snadné, ale proč vlastně ne? Dveře apartmánu se zamykaly zevnitř a strážný tam hlídal jenom pro formu. Její matka se snažila udržet lidi venku, ne uvnitř. Nikdo nečekal, že princezna uteče. Sama tomu málem nevěřila.

Dveře se otevřely a Halina s bijícím srdcem a vlhkými dlaněmi vstoupila do výtahu. Co to dělá? Každou minutu svých dvaadvaceti let strávila skrytá za vysokými zdmi – paláce, klášterní školy v Itálii a pak zase v paláci. Čekala, pořád čekala, až snoubenec, kterého nikdy nepotkala, nastoupí na svůj trůn a stane se vhodným nápadníkem. Čekala, až její život začne, nebo až se alespoň něco stane.

Před třemi dny ale Zayed al bin Nur omylem unesl Olivii Taylorovou, guvernantku její sestry a kamarádku ze školy, protože se domníval, že je to samotná Halina.

Proslýchalo se, že se s Olivií oženil v poušti, než si svůj strašlivý omyl uvědomil. Zayed poslal zprávu jejímu otci a ujistil ho, že Olivii v žádném případě neublížil, díky čemuž se Halině z celého srdce ulevilo. Díky celé epizodě si ale uvědomila, jak je její pozice nejistá. Jak je omezená její svoboda. A právě tím rozzuřila svého otce, sultána Hassana, který poslal Halinu do Itálie za matkou, mimo Zayedův dosah.

Halina byla za únik ráda. Zayeda si nikdy vzít nechtěla. Nikdy ho nepoznala a rozhodně si nepřála, aby ji kdokoliv unášel – ačkoliv pochybovala, že je její snoubenec tak hloupý, aby zkusil stejný trik dvakrát. Zdi kolem ní se však stahovaly.

Po incidentu se otec postaral, aby byla ještě víc hlídaná a omezovaná než dřív. A to Halina nemohla vystát. Po dvaadvaceti letech čekání chtěla žít… i kdyby jen na jednu noc.

Dveře výtahu se otevřely do hotelového tanečního sálu, odkud se ozývala tichá klavírní hudba, cinkání křišťálových skleniček a kultivovaného šepotu. Když s matkou odpoledne přijely, všimla si, že se v hotelovém lobby koná soukromý charitativní večírek, který pořádá nějaký generální ředitel. Nablýskaná událost pro nejbohatší a nejlepší v celé Itálii. Matka se na Halinu jen smutně usmála.

„Jednoho dne čekají takové večírky i na tebe,“ řekla a táhla Halinu do výtahu. „Až se provdáš. Ale dneska nás čeká klidná noc, zatímco budeme čekat na další instrukce tvého otce.“

Halina na pořádném večírku nikdy nebyla. Od svých osmnácti navštívila několik zoufalých státních akcí a nekonečných banketů se starými hodnostáři, ale nikdy žádnou party. Nikdy na sobě neměla koktejlové šaty, neflirtovala ani nepila šampaňské. A tohle všechno chtěla dnes večer dělat – být na chvíli normální mladou ženou, která se baví a užívá si života.

Samozřejmě musela překonat několik překážek. První už měla za sebou – útěk z pokoje. Předstírala bolest hlavy a schovala se v pokoji, dokud její matka neodešla do koupele před večerní procházkou.

Druhým problémem byly šaty. Neměla nic vhodného na sebe. V hotelu byl naštěstí luxusní butik, a když Halina probíhala lobby, vklouzla dovnitř a vybrala si první vhodné šaty, které uviděla – jednoduché, minimalistické a svůdné saténové šaty po kolena. K nim si našla i průsvitné punčochy a boty na vysokém podpatku a propašovala si je do pokoje. Doufala, že se matka nepodívá na účet.

S elegantní taškou se stříbrným logem a silnými pletenými uchy se Halina vplížila na toaletu v lobby, kde se v kabince převlékla. Ruce se jí chvěly, když vytahovala šaty z tašky. Opravdu to dělá? Zbláznila se snad?

Na škole mívala ráda vtípky a žertíky a cokoliv, co ji mohlo dostat do potíží. Jenže tohle… to je úplně něco jiného. Jestli na ni matka přijde… jestli to zjistí otec… Halina se zachvěla při představě jeho zklamání a hněvu. Oba její rodiče byli vlídní, ale Halina ani její sestra také nikdy nebyly neposlušné.

Stejně to musí zkusit a potenciální následky vydržet, ať budou jakékoliv.

Dveře toalety se otevřely a Halina zadržela dech s jednou rukou na klice kabinky. Prsty se jí pořád chvěly. Nemůžou na ni přijít, ne teď, když večer teprve začíná.

Uslyšela klapání podpatků a pod kabinkou uviděla nohy dvou žen, které stály před umyvadly.

„Viděla jsi ho?“ zeptala se jedna italsky, zatímco si rozepínala kosmetickou taštičku. Halina italsky uměla dokonale a nakoukla skulinou ve dveřích. Uviděla obě ženy, štíhlé a elegantní, jak si s našpulenými rty a přimhouřenýma očima prohlížejí své odrazy v zrcadle.

„Falconeho? Ano, právě přijel,“ odpověděla druhá a pohodila hlavou. „Ten chlap je studený. Sexy jako hrom, ale srdce má z ledu. Víš, že právě skončil se svou poslední milenkou? Dal jí svůj obvyklý diamantový náramek jako platbu a totálně se na ni vykašlal.“

„Na tu francouzskou supermodelku? Vždyť mu nevydržela ani týden.“

„To žádná.“ Druhá žena odmítavě zaklapla rtěnku. „Tobě se líbí?“

„Každé se líbí. Ale jestli bych s ním šla?“ Žena přemýšlivě naklonila hlavu. „V posteli je určitě báječný, podle všeho, co jsem slyšela, ale myslím, že s takovým rampouchem bych se nezahřála. Jedna z jeho milenek říkala, že po sexu vždycky ženu požádá, aby odešla. Myslím hned po sexu. Vykope je z postele do pěti sekund.“

„Dějou se i horší věci.“

„A on nedovolí, aby se ho kdokoliv vyptával na nějaké osobní otázky. Žádné otázky ani odpovědi, nic. Je mu to prostě jedno.“

„Ale když to víš…“

„Potom jde asi vážně jenom o sex,“ dokončila s povzdychem žena. „A ten očividně je úžasný. A supermodelka tvrdí, že jí zničil život, a to s ním byla jen týden.“

Halině se točila hlava. Takové klepy ještě nikdy neslyšela. Ať je ten Falcone kdokoliv, připadal jí odpudivý… a zajímavý. Báječný sex? Ona se nikdy ani nelíbala.

„No,“ řekla první žena, když zapnula tašku, „někdo říkal, že si prý hledá milenku pro dnešní noc – nikdy netrvá dlouho, než si najde novou.“

„Asi pár minut,“ dodala druhá. „No, já to rozhodně nebudu.“ Znělo to spíš ponuře než odhodlaně.

Se šustěním sukní a klapáním podpatků ženy z toalety odešly. Halina si zhluboka vydechla úlevou. Osaměla – a bylo načase, aby sama vyšla ven. Tašku s vlastními šaty strčila za toaletu a doufala, že tam zůstane schovaná celý večer, dokud nebude připravená vrátit se do apartmánu.

Ještě úplně nevymyslela, jak se vůbec vrátí – bude její strážný Abdul ještě spát? A pokud ne, spolkne jí nějaký výmysl, že se šla projít a nadýchat se čerstvého vzduchu? Bude muset doufat, že Abdul i s matkou její lži uvěří. Tohle je jediná noc, kdy může zazářit, nebo se alespoň lehce zatřpytit.

Halina vyšla z kabinky a vykulila oči při pohledu na svůj odraz. Šaty objímaly její vnadnou postavu a nechávaly jen málo místa představivosti. Nikdy, nikdy v životě na sobě neměla nic tak svůdného. Nikdy na sobě neměla tak krásné a odhalené šaty. Cítila se prakticky nahá. V průsvitných silonkách vypadaly její nohy dlouhé a štíhlé, čemuž napomáhaly i třpytivé černé lodičky. Žádné šperky ani make-up neměla a vlasy si nechala rozpuštěné na ramenou. Nevypadala ani zdaleka tak sofistikovaně jako ženy, které šmírovala, ale musí to stačit.

Jediná noc. Nebo i hodina. Chtěla se jen procházet mezi lidmi, napít se šampaňského a možné, možná si trochu zaflirtovat. A pak se vrátí zpátky do postele. Ale hodinu nebo dvě se bude bavit. Bude žít.

S hlavou vztyčenou vyšla Halina z toalety. Na podpatky nebyla zvyklá a prvních pár kroků škobrtala, než zjistila, že musí trochu hýbat boky. To jí dodalo na sebedůvěře, stejně jako obdivný pohled muže za recepcí.

Šla podle ukazatelů na večírek a pak se zarazila, když uviděla velkého muže před dveřmi. V ruce držel seznam hostů. Na to nepomyslela. Představa, že ji pošlou pryč ještě předtím, než do sálu vůbec vstoupí, ji nesmírně zklamala. To nesmí dopustit.

Proplul kolem ní jakýsi pár a zastavil se před mužem. Halina je sledovala a kousala se do rtů, zatímco sdělovali svá jména a muž si je vyškrtl ze seznamu. Prošel další pár a Halina sledovala celý proces od začátku.

Dokáže ho přemluvit, aby ji tam pustil? Měla dramatický talent, ale nikdy ho nezkoušela mimo domov nebo školu. Nikdy se nesnažila okouzlit cizince, ale tady asi bude muset.

V tu chvíli si jí muž se seznamem všiml. Zvedl obočí a vypadal přitom tázavě i trochu pohrdavě.

„Mohu vám pomoct, slečno?“

Halina otevřela pusu a srdce se jí rozbušilo.

„No…“ začala a zoufale se snažila vymyslet nějaký dobrý důvod, proč její jméno není na seznamu, ale on by jí přesto měl vstup na party dovolit. „Shodou okolností…“

Mužův zdvořilý úsměv začal chladnout.

„Jste dnešním hostem, slečno…“

Halina se na něj zničeně dívala. Skončí to ještě dřív, než to začalo. Pak za sebou uslyšela hlas, hluboký, temný a sytý.

„Ano, je,“ řekl muž. „Je tu se mnou.“

Rico Falcone hledal ženu a z toho, jak se mu sevřely útroby, poznal, že ji našel. Žena polekaně vyjekla a růžové rty se pootevřely, když se k němu obrátila čelem. Tmavé vlasy jí odlétly z ramenou v bohatých, lesklých vlnách.

Všiml si jí, když kráčela chodbou, a okamžitě upoutala jeho pozornost. Šťavnatá figura v úzkých hedvábných šatech. Dlouhé, vlnité vlasy, které si nechala rozpuštěné. Když se otočila, vykulené oči měly barvu mahagonu a lemovaly je dlouhé černé řasy.

„Já…“ začala zadýchaně.

„Cara,“ zapředl Rico, sklouzl jí rukou kolem pasu a užíval si ten pocit, když do něj narazila. „Jsi milá, že jsi na mě počkala.“

„Já… já…“ zakoktala se znovu a tvářila se šokovaně.

Hraje si na nevinnou nebo prostě je nevinná? Očividně se chce na party dostat nelegálně, takže by Rico čekal, že si s ním tu šarádu zahraje trochu horlivěji. Ale to je fuk. V posteli chytrou ženskou nepotřebuje.

„Dobře, signore Falcone,“ řekl muž a odškrtl si jeho jméno, jako úslužný nenápadný nikdo, kterým byl. Rico vešel do sálu a pořád držel ženu kolem pasu. Všiml si, že se nebrání.

„Šampaňské, myslím,“ zamumlal a luskl prsty. Okamžitě si k němu pospíšil číšník a Rico vzal z podnosu dvě skleničky. Jednu podal své příští milence. Už se o tom rozhodl, ačkoliv si byl jist, že to dlouho nevydrží. Nikdy to nevydrželo.

„Tak. Pozvánku na party očividně nemáš, ale jak se jmenuješ?“ Byla to jediná informace, kterou od ní očekával.

„H… Lina,“ řekla a silně stiskla v prstech skleničku.

„Lina?“ vytáhl obočí. „Znělo to, jako bys chtěla říct něco jiného.“

Sladce se na něj usmála a v očích jí zaplál oheň, který ho zaujal.

„Pro tebe Lina.“ Takže má kuráž. To se mu líbí, pokud nezačne dostávat hloupé nápady, jako že ho třeba bude ovládat. Starat se o něj. Několik žen, se kterými spal, se té chyby dopustilo, a jeho to nesmírně unavovalo. Musel s nimi pak rychle skoncovat, i když si je chtěl ještě chvíli nechat.

„Lina,“ opakoval a nechal si slabiky líně proklouznout ústy. „A proč ses tak zoufale chtěla dostat na večírek, na který nejsi zvaná?“

Naklonila hlavu, dráždivě se usmívala a oči jí zářily, ale Rico poznal, že je ve skutečnosti překvapivě nervózní. „Copak se dívka nemůže chtít pobavit?“

„Správná odpověď,“ zamumlal a přiťukl si s ní. Její úsměv se prohloubil a odhalil rozkošný dolíček na tváři. Usrkla si šampaňského.

„Ach, to je výtečné!“ vykřikla a on se musel zasmát.

„Skoro to vypadá, že jsi ještě nikdy šampaňské neochutnala.“

Zděšeně se na něj podívala. „Samozřejmě, že ano,“ řekla a pak, jako by to chtěla dokázat, vypila sklenici až do dna.

„Asi je čas na další,“ řekl Rico a jediným gestem znovu přivolal číšníka. Ta žena, Lina, ho fascinovala. Rozhodně je to ilegální návštěvnice večírků. Nejspíš i zlatokopka, tím si byl jist. Ale nevadilo mu to. Pokud ženy jednají na rovinu o tom, co chtějí – stejně jako on je upřímný v tom, co nechce – tak byl vztah obvykle uspokojivý. Tato žena ho přitahovala a vzbuzovala v něm touhu. Doufal, že dnešní večer bude mimořádně uspokojivý.

Dívka byla rozhodně rozkošná a neskutečně svůdná v úzkých šatech a s rozpuštěnými vlasy. Líčením ani šperky se neobtěžovala, jako by dobře věděla, že to nepotřebuje. Nejspíš na party opravdu přišla za zábavou a možná i hledat ochránce. Rico se toho hodlal ujmout, alespoň na chvíli.

Vzal další flétnu šampaňského a podal jí ji.

„Cin cin,“ zamumlal a ona se usmála.

„Cin cin.“ Oba mluvili italsky a ta její byla bezchybná, ačkoliv Rico tušil, že to není její mateřština. Zajímalo ho, odkud je. Její rysy měly lehce exotický nádech, zešikmené oči a zlatavou pleť. Neměl však zájem se vyptávat nebo zjišťovat si o ní cokoliv víc. Už dávno zjistil, že žena začne očekávat city a další věci, když se jí zeptá na pár základních věcí. Proto se neptal. A dá si pozor, aby se neptala ani ona.

„Lino,“ řekl. „Tato party mě nudí. Nechceš jít nahoru?“

V očích jí problesklo překvapení a jazyk přeběhl po suchých rtech. Ricem projel další bolestivý nůž touhy.

„Nahoru?“

„Ano, nahoru. Mám tam velké apartmá.“ Zvlnil rty do líného úsměvu. „Myslím, že je to tam mnohem pohodlnější a mám i lepší šampaňské.“

„Ani nevím, jak se jmenuješ,“ bránila se a celá zrůžověla. Vypadala nejistě, ale i vzrušeně. Možná na ni trochu moc spěchal, ale tanečky ho už unavovaly.

„Rico,“ řekl, ačkoliv si byl jistý, že ona už dávno ví, kdo je. Všichni to věděli. „Jsem ředitel Falcone Enterprises.“

„Falcone…“ V očích jí problesklo poznání.

„Takže jsi o mně slyšela.“

„Ano, před chvílí na toaletě.“ Lina se kousla do rtu a zatvářila se zároveň provinile i pobaveně. „Mluvily tam o tobě dvě dámy.“

„Opravdu?“ vytáhl Rico obočí. „Dámské klepy na toaletě – umím si představit, co asi říkaly, a ujišťuji tě, že je to pravda.“

Vykulila oči. „Všechno?“

Rico ani nezaváhal. „Všechno,“ zavrněl a Lina se škytavě uchechtla. Všiml si, že už dopila druhou skleničku šampaňského.

„Říkaly, že jsi studený. Že máš srdce z ledu.“

„Hrubé, ale v podstatě je to pravda.“

„Skutečně?“ Lina naklonila hlavu, v očích se jí zalesklo a plné rty se zvlnily v úsměvu. „Jak to, že jsi tak studený?“

Rico si zamyšleně usrkl šampaňského.

„Jsem věcný,“ prohlásil s tím, že naprostá upřímnost je zdaleka ta nejlepší strategie. „Pokud mám s někým pouze fyzický vztah, nemaluju to v růžových barvách.“ Vyzývavě se jí podíval do zvědavých očí a potěšeně si všiml, že zrůžověla a mírně pootevřela rty.

„Myslíš…“ začala, ale Rico ji přerušil.

„Ano,“ řekl. „Myslím.“

Pomalu potřásla hlavou. Zorničky měla rozšířené a tváře rozkošně zrudlé.

„Na té toaletě říkaly ještě něco.“

„Opravdu?“ Ačkoliv to vyslovil znuděně, ve skutečnosti ho to zajímalo. Chtěl vědět, co Lina slyšela a jaké předsudky o něm asi má.

„Říkaly… říkaly…“ Olízla si rty, až mu libido poskočilo. „Říkaly, že jste báječný v sexu.“ Jemně se zasmála, skoro jako by nemohla uvěřit, že něco takového řekla. Rico zvlnil rty do zvrhlého úsměvu.

„To je také pravda.“

Znovu se zasmála, potřásla hlavou a působila téměř plaše. Hraje to nebo je opravdu tak nevinná? Žena si neoblékne sexy šaty a nejde na večírek, kam není zvaná, aniž by nebyla sebejistá a nedoufala v to nejlepší.

„Nuže?“ přitlačil Rico svůdným hlasem. Povídání a čekání ho už unavovalo.

„Půjdeme nahoru?“

„Nahoru…“

„Do mého apartmánu. Čeká tam láhev šampaňského.“ Vždycky čekala.

„Já… Já ne…“

V očích mu probleskla zlost. Na tohle nemá čas. Natáhl ruku, propletl s ní prsty a vychutnával si přival jisker, které jím při letmém doteku projely. Byl si jistý, že si vybral správně.

„Nuže?“ zamumlal. „Jdeš… nebo ne?“

DRUHÁ KAPITOLA

Halina nedokázala normálně myslet. Od chvíle, kdy ji Rico Falcone zachránil před vyhazovačem, si připadala jako ve snu. Její tělo i mysl podlehly smyslnému charismatu muže, který před ní stál, arogantní, sebejistý a velice, velice atraktivní.

S opačným pohlavím měla téměř nulové zkušenosti a tak nevěděla, co si počít s mužem, který před ní stál s vytaženým obočím, sebejistým úsměvem a tělem, z něhož vyzařovala čirá, svalnatá a smyslná síla.

„Jdeš se mnou?“ zeptal se a v hlase mu zaznívala výzva stejně jako netrpělivost. Halina zaváhala.

Samozřejmě, že by s ním neměla chodit, s mužem, kterého sotva zná a který podle klepů i svých vlastních slov střídá ženy jako ponožky. S mužem, který se umí dokonale milovat.

Ne, že by s ním ten sex mít chtěla, to rozhodně ne. Její panenství neznamená nejen čest, ale i cennou vlastnost. U princezny pouštního království je nevinnost jednou z nejdůležitějších věcí. Ona se nikdy dřív muže ani nedotkla.

Ale proč by to mělo být o sexu? Halina chtěla pít šampaňské a možná se nechat políbit…

Jeho smyslné nabídce bylo těžké odolat. Patřil k nejdokonalejším mužům, jaké kdy viděla – měl nakrátko ostříhané tmavé vlasy, stříbrné oči, které se leskly jako kov na slunci, byl vysoký a mohutně stavěný a oblečený v luxusním smokingu, zářivě bílé košili a černém vypasovaném kabátě.

Koutkem oka zahlédla Halina dvě ženy z toalety, jak je zvědavě a trochu závistivě sledují.

Ať si navzájem říkaly cokoliv, tohohle muže chtějí… muže, který očividně – a naprosto neuvěřitelně – chce zrovna ji.

„Ano,“ vypálila, jako když vystřelí z pušky. Připadalo jí to jako výzva, jako něco naprosto bezhlavého, ale i odvážného.

„Ano, půjdu.“

„Výtečně.“ Dotkl se jí prsty a poslal jí tím spršku jisker do břicha. Halina se už po dvou skleničkách šampaňského cítila jako v oblacích a nervy měla jako struny. Poddávala se tomu zvláštnímu, šílenému kouzlu okamžiku – ji, nevinnou princeznu ze slonovinové věže si odvede nahoru nejpřitažlivější sexuální predátor na světě. A chce ji.

Halina se zhluboka nadechla a vydala se za Ricem. Rozhodla se, že nebude panikařit ani o sobě pochybovat. Trocha flirtování, další sklenička šampaňského, možná polibek… a pak odejde. Samozřejmě, že odejde. A nebude myslet na matku ani na spícího bodyguarda Abdula a rozhodně nebude myslet na svého otce sultána, který by se rozzuřil i žalem roznemohl, kdyby věděl, že se odvážila zajít tak daleko.

Jedna noc. Jedno dobrodružství. To je jediné, co chce, víc toho nežádá. Určitě to není moc?

Rico bodl prstem do tlačítka ve výtahu a dveře se otevřely. Pořád ji držel za ruku, zatáhl ji dovnitř a pak se dveře zavřely a oni osaměli.

„Proč ses rozhodla vetřít se dneska na večírek?“ zeptal se líně. Halina se snažila nečervenat. To bylo tak jasné, že neměla pozvánku?

„Impulzivní rozhodnutí.“

„Impulzivní rozhodnutí bývají ta nejlepší.“

„Ta tvoje?“ zeptala se. Byla nervózní a až nadpřirozeně si uvědomovala jeho přítomnost a vlastní splašené srdce. Odolávala nutkání otřít si vlhké dlaně do boků.

„Moje impulzy se rodí z instinktů,“ odpověděl Rico, „Takže jsou vždycky správné.“

Zasmála se. Jeho sebejistota ji navzdory nervozitě bavila a ohromovala.

„Existuje vůbec něco, čím si nejsi jistý?“

Přes tvář mu přelétl temný stín, tak rychle, že ho Halina málem minula. Nedokázala ho rozluštit. Pak se mu výraz znovu projasnil a on se usmál a blýskl přitom rovnými bílými zuby.

„Ne,“ odpověděl. „Není.“

Dveře výtahu se otevřely rovnou do penthousu, který její matka požadovala, ale recepční jí s lítostí oznámil, že apartmán je již obsazený. Co je Rico Falcone za muže, že hotel odmítl i královnu?

„Tak kde je to báječné šampaňské?“ zeptala se Halina, vstoupila do apartmánu a klapala podpatky po mramorové podlaze. V pokoji byla tma a jediné světlo přicházelo z vysokých oken s výhledem na město.

Rico po ní vrhl pobaveným úsměvem. „Určitě chceš další skleničku?“

Snad se k ní nebude chovat jako k děcku?

Halina zvedla bradu. „Proč bych nechtěla?“

„Nechci tě mít opilou, až se s tebou budu milovat.“

Všechno se v ní rozechvělo a orgány se proměnily na želé.

„Kdo říká, že se se mnou budeš… milovat?“ zeptala se Halina mnohem odvážněji, než se cítila. Ten obrázek do ní vklouzl jako smyslný had – dvě propletená těla, světla svíček na saténových poduškách – a projela jí vlna touhy.

„Já,“ odvětil suše Rico, vzal z kbelíku s ledem láhev šampaňského a přinesl ji ke dvěma bílým koženým křesílkům.

„Proč bych si tě sem jinak bral?“

Halině se stáhly útroby. Slyšela dobře? Odpověď byla nasnadě – samozřejmě, že ano. Přesto se jí nechtělo odcházet. Je tak brzy, ještě ne.

„Kvůli šampaňskému, samozřejmě.“

Rychle prošla obývacím pokojem k vysokým oknům s výhledem na Věčné město a jeho starobylé budovy zalité měsíčním světlem.

„V tom také mohu vyhovět.“ S uspokojivým klapnutím vytáhl z láhve korek a naplnil dvě sklenice až po okraj. Jednu podal Halině. Ta si usrkla a vychutnávala si křupavou chuť bublinek na jazyku. Rozhodně potřebuje odvahu. Proč teď?

„Neměl bys být až tak sebejistý,“ řekla, když sklenici spustila. Dlaně měla vlhké a srdce jí tlouklo, ale podařilo se jí jeho sarkastický pohled vydržet. Zatím.

„Ano? Proč bych neměl?“

Jeho naprostá sebejistota ji ohromovala. Obdivovala ho, protože ona sama se sice před přáteli ze školy a sestrou sebejistě tvářila a využívala nadání k herectví a humoru, ale ve skutečném světě se tomuto muži nemohla rovnat. Ani zdaleka.

„Není to zrovna přitažlivá vlastnost,“ řekla nakonec.

„Nesouhlasím.“

Jeho sebejistota byla jako cihlová zeď, vysoká a široká, kterou nešlo překonat. Halina se o to z nějakého perverzního důvodu stejně pokusila.

„Takže ty si myslíš, že je výhoda, když je člověk tak absurdně sebejistý?“

Pokrčil rameny, jako by odpověď byla tak jasná, že se vůbec nemusela ptát.

„Ovšem.“

„Proč? Jak to?“

„Protože k tomu mám důvod. Jsem takový, jaký jsem, protože vím, co dělám, a hlavně vím, co chci a jdu si za tím.“ V očích se mu zablesklo jako když měsíční paprsek sjede po čepeli nože.

„A víš, co chci teď, Lino?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Osudný večer v Římě.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.