Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Nina Deissler

Jak překonat stydlivost
Cesta od nesmělosti ke zdravému sebevědomí

Přeloženo z německého originálu knihy Niny Deisslerové Nie mehr schüchtern! Wie Sie Schüchternheit überwinden, Selbstvertrauen gewinnen und Ihre innere Stärke finden, vydaného nakladatelstvím Schlüterschen Verlagsgesellschaft mbH & Co. KG, Hannover, Německo, 2018.
© 2018 humboldt
Eine Marke der Schlüterschen Verlagsgesellschaft mbH & Co. KG, Hans-Böckler- -Allee 7, 30173 Hannover
www.schluetersche.de
www.humboldt.de
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 7482. publikaci

Překlad Mgr. Iva Michňová
Odpovědná redaktorka Mgr. Martina Němcová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Foto autorky Marius Bauer (Fotografie und Webdesign, Berlín)
Počet stran 192
První vydání, Praha 2020
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2020
Cover Photo © Depositphotos/flurno.art

ISBN 978-80-271-1433-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-1432-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-2895-2 (print)

O autorce

NINA DEISSLEROVÁ se jako koučka zabývá problematikou systemické práce, neurolingvistickým programováním (NLP) a hypnózou. Téměř dvacet let radí lidem, kteří si přejí navázat partnerský vztah nebo chtějí překonat svou stydlivost. Úspěšná autorka již vydala deset knih na téma láska, flirt a hledání partnera v renomovaných nakladatelstvích a oslovila tím více než 150 000 čtenářů. Její kniha Jak flirtovat? (Grada 2011) patří mezi bestsellery na toto téma.

JAK PŘEKONAT STUD

Hurá, první krok máte za sebou. Odhodlali jste se koupit
si tuto knihu a začali v ní listovat. Až ji přečtete, uvidíte,
že budete rádi, že jste to udělali. A ještě raději budete,
že jste ji nejen přečetli, ale že ji i opravdu využíváte!

Tato kniha sice patří mezi takzvané „rádce“, ale radu už vám dal určitě kdekdo a pravděpodobně k žádné změně nevedla a nijak zvlášť vám nepomohla. Když nám někdo radí, myslí to s námi obvykle dobře, ale zdaleka to neznamená, že nám jeho rada nějak pomůže. Já vám chci dát mnohem víc než jen „radu“. Nejdříve vám chci pomoci, abyste pochopili, co vám přesně brání být tím, kým byste chtěli, a dělat a mít to, co byste chtěli. A pak vám chci ukázat nové, lepší a efektivnější způsoby, jak byste měli uvažovat, abyste se cítili dobře a dosáhli toho, co si přejete.

Můžete si tuto knihu samozřejmě jen přečíst. Snad to bude zajímavé čtení. Nebo ji můžete použít!

Než se pustíme do tématu „stud“, chtěla bych předeslat, že být nesmělý není nic špatného. Nejeden z nás je ostýchavý, zdrženlivý, introvertní nebo prostě tichý. A proč by ne? V této knize vám chci ukázat způsob, jak dosáhnout toho, co chcete, a budu se snažit, aby vás to pokud možno i bavilo.

Pokud je pro vás stud často překážkou nebo vás v něčem brzdí, je důvod něco změnit.

Musím se vám ještě k něčemu přiznat. Tato kniha není z kategorie „Jak jsem překonala svůj problém“. Já jsem nikdy moc stydlivá nebyla. A právě proto, že spousta věcí, které jsou pro ostatní možná těžké, pro mě nikdy nebyly, chtějí po mně lidé, abych jim poradila nebo pomohla při překonávání studu.

Když jsem před 15 lety začala pořádat semináře, které se věnovaly (také) tomu, jak překonat stud, bylo pro mě největším úkolem zjistit, co přesně brání stydlivým lidem, aby dělali to, co vlastně chtějí. A tak jsem stud profesionálně zkoumala a učila se.

Mimo jiné jsem se naučila, že samotný stud často nebývá to, co je dotyčným lidem tolik na obtíž. Více jim vadí nevýhody, které s sebou nese, a pocit, že nezapadají do světa, kde platí zákon silnějšího a kde to hluční, extrovertní lidé často dotáhnou dál, zatímco tiché, opatrnější lidi okolí trochu podceňuje. Já sama patřím mezi hlasité extroverty, ale dobře vím o pokladech, které se skrývají v každém z nás. I když jsou často ukryté tak dobře, že o nich neví ani sám majitel.

Stud má mnoho podob, které vám přinášejí problémy v řadě životních situací. Nemusí se z vás stát hluční extroverti, abyste to změnili. Ale pomohlo by, kdybyste si dodali odvahu – a na to jsem vážně odbornice.

V této knize nejde o umění flirtovat nebo o to, abyste si našli vhodného partnera. Ukážu vám, co máte udělat, abyste se přestali stydět a abyste si mohli vybrat, jak se chcete chovat. Najdete zde podněty, co máte udělat, aby se konkrétní situace vyvíjela podle vašich představ. Krok za krokem si budete plnit své cíle, dávat si nové a i těch postupně snáze a snáze dosahovat.

Spoustu z toho, co vám představím a popíšu v této knize, okamžitě pochopíte. Uvidíte sami sebe v podobných situacích a budete si říkat: „Ano, je to tak. To jsem zažil(a).“ Na jiných místech se nejprve zastavíte a položíte si otázku, nakolik to odpovídá vašim zkušenostem. Možná vám nebude hned jasné, k čemu vám to může být, a když se nad tím zamyslíte, budete si říkat, jestli to opravdu platí i ve vaší situaci. Až později si možná uvědomíte, že se to hodí i pro vás, a až pochopíte, v čem spočívá přínos mého vysvětlení a mých návrhů, dáte mi za pravdu. Možná nějakou dobu potrvá, než si to uvědomíte a uvidíte, jak si krok za krokem troufáte víc a víc, a po nějaké době pro vás budou věci dosud nezvyklé úplně normální.

Pokud se rozhodnete využít mých rad, počítejte s tím, že si projdete několika fázemi. Zpočátku, když se budete seznamovat s pojetím studu a  představovat si scénáře, které vám popíšu, začnete možná tyto návrhy zpochybňovat, nebo je dokonce přeskakovat. Někdy se vám může zdát naprosto absurdní, co píšu. Některé z mých nápadů zpočátku rovnou zavrhnete, ale to, co vám bude připadat reálné, přece jen akceptujete.

A později, až na to možná vůbec nebudete myslet, se třeba objeví něco jako záblesk. Zjistíte například, jak se můžete chovat v určité situaci, která vám dosud dělala problémy. A zatímco si budete gratulovat ke skvělému nápadu a k tomu, jak jste najednou našli odvahu, už vás v danou chvíli ani nenapadne, jak se to vlastně stalo. Je to naprosto normální proces vývoje každého člověka. Protože pokud by to, co vám navrhuji, pro vás bylo od samého počátku ve všech směrech zcela logické a proveditelné, četli byste vůbec tuto knihu? Ne, nebyli byste totiž ve své nynější situaci!

Mnoho lidí, kteří čtou mé knihy, mi říká, že se k nim opakovaně vracejí a pokaždé mají pocit, že čtou novou knihu, protože objevují jiné aspekty než dříve. Je to odraz jejich vlastního vývoje. Jsem si jistá, že to u vás bude podobné.

Přeji vám mnoho užitečných zkušeností a především se dobře bavte!

Nina Deisslerová

JAKÝ JSTE TYP?

Stud – co to vůbec je?

Naučte se poznat sami sebe a najděte si svou cestu!

•Jak chápat stud

Když se chci zabývat nějakým tématem, nejdříve se podívám, co říkají slovníky. Definice z různých zdrojů totiž obsahují mnoho informací, které pomáhají pochopit kořeny a výzvy nějakého tématu. Co tedy zdroje říkají?

Definice studu

Na internetu se uvádí, že pod pojmem stud se rozumí úzkost či bojácnost člověka při navazování mezilidských vztahů. Podobné chování se vyskytuje i u ostýchavosti, rozpačitosti, trémy a obav ze sexuality, kde se ovšem omezuje na konkrétní situace. Stud ale označuje obecný sklon člověka reagovat při kontaktu s neznámými osobami nejistě nebo s obavami. Stud však není – pokud nevede k nějaké chorobě – psychickou poruchou, ale projevem temperamentu daného člověka. Být stydlivý znamená být nesmělý, plachý, zdrženlivý, ostýchavý, udržovat si odstup od ostatních a projevovat se jen opatrně a bojácně.

Když se zabývám definicemi termínů, velmi často rovnou zjistím, v čem je „problém“. Pravděpodobně jsi, milý čtenáři, člověk, který má tendenci chovat se opatrně, a co se týče tvého temperamentu, jsi spíše zdrženlivý. Alespoň v situacích, které jsou pro tebe nějakým způsobem složité. Problém spočívá v tom, že je to často spojeno se zábranami, bojácností a strachem.

Uvnitř nastává pozdvižení

Opatrnost či zdrženlivost sama o sobě by nebyla ničím tak špatným, neboť to je na vašem chování vlastně pozitivní. Ničí vás „vedlejší účinky“: Zábrany vás brzdí v tom, abyste byli aktivnější, nenucenější, rozvernější a spontánnější.

Je tolik situací, kdy byste chtěli, nebo dokonce měli něco říct, aby se věci vyvíjely ve váš prospěch, ale vy si netroufnete. Máte zábrany. A zatímco vnější pozorovatel nevidí žádnou patrnou změnu ve vašem chování, ve vašem nitru panuje v řadě případů úplné pozdvižení. Kolotoč myšlenek, který se nedá zastavit a roztáčí se stále rychleji: Mám, nebo nemám? Co když to, co chci říct, není dost dobré? Co mám vlastně říct? Co když se zesměšním? Ále, stejně to všechno nemá smysl! Radši se do toho vůbec nebudu pouštět. Zase nemáš dost odvahy…

Mnoho stydlivých lidí říká i to, že ve chvílích, kdy „o něco jde“, mají v hlavě úplně vymeteno. Prostě nemají vůbec nic, co by mohli říct. Nápad, myšlenku. Jen jim buší srdce, potí se jim ruce a mají sucho v krku. Nejraději by se sebrali a utekli nebo si přejí propadnout se do země. Hlavně pryč, zmizet z té situace. Jiným jako by se udělal obří uzel v mozku a pak i na jazyku. A ze strachu, že by z nich vypadla úplná hloupost nebo nějaký nesmysl, radši neřeknou vůbec nic. Poznáváte se?

Úplně nejhorší na tom je, že vás kvůli vašim zábranám, váhavosti a zdrženlivosti ostatní dost často podceňují. A proto o ledacos přicházíte – jak profesně, tak v soukromí. Pravděpodobně už jste nejednou museli přihlížet tomu, jak si pochvalu nebo ocenění, které vlastně měly patřit (také) vám, vyslechli jiní, zatímco vy jste v dané chvíli tiše stáli a nezmohli se na slovo. Stalo se vám zřejmě i to, že vám někdo evidentně méně kvalifikovaný než vy vyfoukl místo nebo nějaký pracovní úkol, aby se mohl ukázat. A kolikrát už vás naštvalo, když se vám někdo líbil a vy jste propásli šanci, protože jste se styděli tak, že se dotyčný nebo dotyčná nedozvěděli, že vůbec existujete?

Problém vzniká ve vztahu s vnějším světem, ale veškerý jeho zničující potenciál se otevírá v našem nitru.

Jako stydlivý a zdrženlivý člověk působíte na ostatní váhavě a možná, což je ještě horší, že nejevíte zájem nebo že jste hloupí. Kdo může tušit, jestli byste se k něčemu vyjádřili rozumně, když to neuděláte? A vy si to i uvědomujete, ale to na vašem chování nic nemění, a už vůbec nic to nemění na vašich obavách.

Zábrany rostou, protože bojujete sami se sebou

Naopak: Po každém negativním zážitku, ve kterém vás stud limitoval, sami sebe peskujete, zlobíte se na sebe. Někdy celé dny.

Litujete, že jste nic neudělali, jste naštvaní na ostatní, kteří podobné problémy nemají. Možná jim i trochu závidíte nebo jim to nepřejete. A pravděpodobně se za to máte rádi ještě o to míň. Jinými slovy: bojujete sami se sebou a výsledkem je, že nejste ani odvážnější, ani spontánnější a ani optimističtější, co se týče vašeho vystupování navenek. Jste sami sobě tím nejpřísnějším a nejneúprosnějším kritikem. Jste k sobě kritičtější, přísnější, neúprosnější a zlejší, než by k vám byl kdokoli jiný. A kvůli tomuto neustálému vnitřnímu boji, kvůli dialogu, který vedete a slyšíte jen vy, a kvůli omezené schopnosti komunikovat s druhými se neustále zvyšuje vaše nejistota, máte čím dál větší zábrany a připadáte si stále méněcennější.

U mnoha lidí s nadměrnou stydlivostí pak následuje jakýsi druh letargie. Smíří se s tím, že jsou obětí vlastních zábran. „Já už jsem zkrátka takový nebo taková,“ slýchávám někdy od lidí, kteří to vzdali, protože je jejich vnitřní kritik přesvědčil, že je lepší schovávat se v koutě. Ovšem vyhýbat se kontaktům s lidmi, do ničeho se nepouštět, neplnit si svá přání a sny taky není řešením, ale jen dočasným odsunutím problému, které nikam nevede.

Pokud chcete překonat svou stydlivost, musíte si uvědomit jednu věc: Bojovat se svým studem není řešení.

Aby nedošlo k nějakému nedorozumění: Je samozřejmě možné, abyste nebyli stydliví. Ovšem nedosáhnete toho tím, že budete proti své stydlivosti bojovat nebo ji budete chtít překonat. Vaše stydlivost k vám totiž patří, je vaší součástí. A když proti ní budete bojovat, pak budete bojovat sami proti sobě. A to je boj, který nemůžete nikdy vyhrát.

Jste v pasti svého způsobu uvažování a motáte se v kruhu, ze kterého nemůžete ven. Protože východisko je mimo vaše myšlení.

Cestou, jak „překonat“ svůj stud, je ho zcela pochopit a pak v sobě posílit to, co vám pomůže, abyste se stydět nemuseli.

O tom, jak to máte konkrétně udělat, je tato kniha.

•Tři druhy studu

Vnímání studu je značně individuální. Stud má různé formy a hlavně různé kořeny, podle kterých k němu musíme specificky přistupovat.

Obecně rozeznáváme tři typické formy studu:

•lidé stydliví „od přírody“, u nichž je stud doprovodným jevem jejich zdrženlivé nebo introvertní povahy;

•lidé, u nichž se stud rozvinul postupně;

•stud v konkrétní situaci, který pociťují lidé, kteří „vlastně nejsou stydliví“.

Lidé stydliví odmalička

Mezi lidmi, kteří se vždy drží zpátky (jsou takříkajíc „klasicky“ stydliví), je třeba rozlišovat. První skupinu tvoří stydliví lidé, kteří jsou zdrženliví a většinou se stydí odmalička. Mívají introvertní povahu, neradi mluví, nikdy to moc nedělali a dělat nechtěli. Řada z nich dokonce patří mezi vysoce citlivé jedince, pro které je problém vyrovnat se s velkým počtem lidí, množstvím dojmů, intenzivní komunikací a záplavou informací. Nepotřebují být středem pozornosti. Nevyhýbají se pozornosti proto, že by si připadali trapně, ale proto, že to pro ně není důležité. Vlastně jsou v pohodě, problém s nimi mívají spíš ostatní, jimž jejich povaha a chování vadí.

Lidé, kteří byli ke studu vychováni a vedeni

U druhé skupiny, tedy u lidí, za jejichž stydlivostí stojí výchova, existují spouštěče, které způsobily, že se schovávají, jsou zdrženliví a stydliví. Příčinou jsou často negativní zážitky a zkušenosti z dětství:

•zkušenosti se šikanou ve škole;

•dramatické zlomy v životě, například rozchod rodičů, stěhování, intenzivní změny v sociálních kontaktech, vážná nemoc;

•tlak a přílišné nároky nebo násilí doma.

Tyto typické spouštěče obav a zábran vytvářejí živnou půdu pro stud v dospělosti. I dobře míněná, ale špatná výchova s pravidly typu „nemluv, nejsi-li tázán“ nebo „neptej se pořád“ může vést k tomu, že se někdo stane nedobrovolně stydlivým a posléze v dospělosti trpí zábranami a sociálními fobiemi. Někdy se jedná o vzorce chování, jejichž existenci si rodiče vůbec neuvědomují a děti je přejímají a napodobují: strach z toho, co tomu řeknou ostatní („sousedi“) nebo silná závislost na partnerovi nebo na vlastních rodičích či rodičích partnera.

Děti vnímají mnohem víc věcí, než si dospělí často myslí. Protože však ještě nemají vlastní hodnotový systém a chybí jim jiné zkušenosti, aby si mohly své vnímání nějak zařadit, stává se toto rané pozorování a zkušenost měřítkem jejich vlastního chování a jejich vlastních možností. Důsledkem je, že se tito lidé nadměrně pozorují. Mnozí stydliví lidé se neustále zkoumají a hodnotí a vnímají své okolí jako zdroj možných nebezpečí, před nimiž se musí chránit.

Důležitý rozdíl

Rozlišovat mezi těmito skupinami stydlínů je důležité proto, že první z nich jsou v podstatě stydliví „dobrovolně“. Chtějí se jen zbavit negativních vedlejších účinků stydlivosti a dál si přejí zůstat introvertní a zdrženliví. Špatný pocit a zábrany vycházejí z reakcí jejich okolí, což je v jejich zdrženlivosti ještě více utužuje, takže se ocitají v začarovaném kruhu, z něhož nelze uniknout.

Druhá skupina není stydlivá od přírody, a už vůbec ne dobrovolně, často se ani nejedná o introverty. Většinou zde hraje roli i spousta strachu a potlačovaného vzteku. Tito lidé nepovažují za prvořadý problém požadavky okolí, problém jsou pro ně oni sami, bojí se, že je bude okolí odsuzovat. Většina lidí z této skupiny by se ráda své stydlivosti zbavila. Možná by dokonce rádi byli středem pozornosti, kdyby okolí reagovalo se zájmem a přátelsky.

Lidé stydliví v určité situaci

A pak je tu ještě třetí skupina: lidé, kteří „vlastně“ vůbec stydliví nejsou, až na určité situace.

Nejoblíbenější a mně nejznámější situace je, že se stud objeví vždy, když jde o sexualitu. Jakmile se člověku, který vlastně stydlivý není, někdo hodně líbí, začne se najednou stydět, mluví ustrašeně, nesměle a nepřirozeně.

Mnoho lidí má také problém s autoritami – nadřízený, učitel či lékař v nich vzbudí takový respekt, že se jich zmocní strach a začnou se stydět natolik, že s ním nedokážou mluvit jako rovný s rovným. Někdo trpí studem jen mírně a má ho obvykle plně pod kontrolou, ale například v konfliktních situacích se to projeví tím, že se neumí prosadit a uhájit si své zájmy a musí pak akceptovat, že situace dopadne v jeho neprospěch a že si k němu ostatní dovolí víc, než je mu milé. Právě v podobných situacích „občasní stydlíni“ nesmírně trpí, protože takové pocity a chování vlastně vůbec nesedí k jejich povaze. Někdy to může mít neblahé důsledky, protože ostatní lidé je obecně nevnímají jako stydlivé a nenapadne je, že jejich momentální podivné chování vychází ve skutečnosti ze studu, a ne z nezájmu nebo arogance. Rozdíl mezi tím, jak se sami vnitřně cítí a jak je navenek vnímají ostatní, je obrovský.

Jestliže se někdo obvykle chová sebevědomě, umí pohotově reagovat, působí jistě, a někdy dokonce drsně, nikoho by nenapadlo, že v něm určité situace nebo lidé mohou vyvolat stud, strach, zábrany nebo nesmělost.

Výsledkem pak je předstíraná suverenita, snaha být v pohodě, protože náhle vzniklý pocit studu přece nezapadá do toho, jak se daný člověk sám vnímá. A právě toto obranné chování na ostatní působí jako arogance, odmítání nebo nezájem.

Největší nevýhoda stydlivosti

Tento efekt se objevuje téměř pokaždé, když se lidé stydí, ať k tomu mají jakýkoli důvod. Málokoho napadne, že zdrženlivost je jen obranné chování, které nepramení z nezájmu, ale z tíživosti situace, ze strachu nebo z pocitu, který všichni stydliví lidé tak dobře znají – ze studu!

Stud je skoro vždy „jedovatou přísadou“ koktejlu pocitů, s nímž se všichni pereme ve chvíli, kdy pociťujeme ostych. Není to opatrnost, zdrženlivost nebo bezradnost, je to s tím související stud, vycházející ze strachu, že nejsme dost dobří, že nás ostatní odmítnou, nebo dokonce zesměšní.

I když jsou zmíněné tři skupiny stydlivých lidí velice odlišné, jedno je nakonec opět spojuje: strach z negativních důsledků, ze ztráty kontroly a přání chovat se suverénněji a sebejistěji.

PRÁCE S PSYCHIKOU

Změna funguje nejlépe zevnitř ven – a skutečně existuje
způsob, jak ji nastavit. Víte vůbec, jak vzniká pocit studu?
Nebo jak v tomto směru fungují procesy ve vašem mozku?

•Jak proběhne změna

Vaše stydlivost nijak nesouvisí s vaší společenskou rolí nebo s prostředím, v němž se nacházíte. Nesouvisí ani s lidmi kolem vás. Souvisí především s vámi – s tím, jak vidíte sami sebe a okolní svět, s vašimi pocity, obavami, hodnotovými představami, vzorci myšlení a postoji. Pokud o tom ale zatím nejste přesvědčeni, nemá cenu, abych vám teď začala radit nebo vás něco učit.

Mé rady a návody, které využívám v této knize, vycházejí z nejrůznějších metod a nauk, s nimiž jsem dosáhla dobrých výsledků při koučování svých klientů. Jednou z nich je NLP, neurolingvistické programování.

Co je to NLP?

NLP má pro mnoho lidí pochybnou pověst (především pro ty, kteří přesně nevědí, co to je). A má to hlavně jeden důvod – je velice efektivní. Mnoho terapeutů a psychologů protočí panenky, když v jejich přítomnosti zmíníte tato dvě slova. A já se vlastně vůbec nedivím. Kdybych byla na základě svých znalostí přesvědčena, že trvá přibližně rok, než se někdo zbaví nějaké fobie, a přišel by někdo a řekl „jde to i za 20 minut“, taky bych o tom silně pochybovala a byla dost skeptická!

NLP opravdu není žádný „všelék“ a podle mého názoru to není metoda, s níž by se dal vyřešit každý problém každého člověka. A jak tomu často bývá, záleží především na schopnostech a hodnotách těch, kteří tuto metodu používají a předávají dál. Tak jako existují lékaři bez empatie, mizerní advokáti, špatně vyučení kuchaři, nešikovní automechanici a neochotní instalatéři, existují i špatní, nedostatečně vzdělaní nebo neempatičtí kouči – bez ohledu na to, kolik diplomů a certifikátů jim visí na zdi.

Podle mého názoru se dá NLP nejlépe popsat jako systematické shromažďování a kombinování logických závěrů a metod k ovlivňování myšlení, vnímání a jednání nějakého člověka s cílem dovést ho co nejlépe tam, kde je to pro něj prospěšné.

Tato činnost má své počátky v raných sedmdesátých letech 20. století v Kalifornii, kde Richard Bandler studoval na University of California matematiku, informatiku a psychologii. Mnoho věcí, které se učil v psychologii, se mu nezdálo a udivovalo ho, že se dovídal, jaké všechny „poruchy“ se vyskytují u lidí, ale nic o tom, co by se s nimi dalo dělat. Přivydělával si přepisováním záznamů ze sezení pro psychiatra Fritze Perlse, spoluzakladatele gestalt terapie. Navíc bydlel nedaleko kybernetika Gregoryho Batesona, pro kterého také pracoval, a později se setkal se známou rodinnou terapeutkou Virginií Satirovou. Protože Virginia Satirová neměla řidičský průkaz, vozil ji Bandler na sezení, kde ji pozoroval při práci. Spolu s Johnem Grinderem, který byl tenkrát profesorem anglistiky na UCA a byl žákem vynikajícího jazykovědce Noama Chomského, vytvořil Richard Bandler na univerzitě skupiny pro gestalt terapii, v nichž brzy začali experimentovat ovlivněni například Virginií Satirovou, Noamem Chomskym nebo Gregorym Batesonem a mnoha jinými.

Souhrnně lze říci, že autoři NLP kolem Richarda Bandlera udělali prostě toto: Podívali se, kdo je velmi úspěšný v oblasti psychologie, terapie a rozvoje osobnosti, jak to dělá a co by se z toho dalo převzít a úspěšně vzájemně zkombinovat.

Pozitivní základní předpoklad

Základním předpokladem je, že mozek je jakýmsi vysoce výkonným strojem, a jde v podstatě o to, směřovat jeho výkon vhodnými prostředky směrem, který je prospěšný pro jeho majitele. Samotnému vašemu mozku je totiž přece úplně jedno, co si myslí, tak by bylo fajn, kdyby vám to, co si myslíte, pomohlo dosáhnout toho, co si přejete. Ve vašem případě chcete být někým, kdo se už nebude stydět.

NLP vychází z předpokladu, že lidé nejsou neurotičtí, potrhlí nebo deprimovaní, ale že se vždy snaží získat to nejlepší z možností, které se jim nabízejí. Fungují ve svém „modelu světa“, který se skládá z toho, co se naučili o sobě a o světě, a jak to, co vnímají, interpretují. Každý člověk má v hlavě svůj individuální model světa, jakousi „vnitřní mapu“, který se liší od světů jiných lidí. Ve vašem modelu světa jsou důležité různé věci podle toho, kde a jak jste vyrůstali, jakou roli hraje či hrálo nějaké konkrétní náboženství, jaké profesi se věnujete, zda žijete ve městě, nebo na venkově, jak žili a k čemu vás vedli vaši rodiče, a tak dále a tak dále. A některé aspekty, které jsou pro jiné lidi důležité, u vás třeba vůbec neexistují.

Chování každého člověka dává smysl, když na něj nahlížíte v kontextu jeho „mapy“. Problém zpravidla proto nespočívá v tom, že se lidé „rozhodují špatně“, ale že nemají na výběr dostatek možností, aby se mohli rozhodnout jinak. Tak jako vy často nemáte alternativu ke studu, protože nemáte na výběr dostatek možností, které vám připadají realizovatelné anebo bezpečné.

Moci, chtít, smět a být

Než vám představím nové možnosti jiného chování, musíme zjistit, že jsou pro vás použitelné. A to hodně souvisí s vašimi přesvědčeními a vaší identitou.

Robert Dilts, jeden z prvních žáků metody NLP, který se později podílel na jejím rozvoji, vytvořil model, ve kterém sestavil hierarchii úrovní změn, aby ukázal, jak a kde změna nejlépe funguje.

Šest (neuro)logických úrovní změny

Označení

Vysvětlení

6

příslušnost

spiritualita

vize/mise

nadindividuální úroveň

příslušnost k něčemu většímu nebo vyššímu

5

identita

vnímání sebe sama: Kdo jsem?

4

hodnoty

dogmata

filtry

kritéria pro rozhodování: Co je možné? Co smím?

přesvědčení, hlavní zásady

filtry vnímání a životopis

3

schopnosti

zvenčí nevnímatelné vnitřní procesy: Co umím?

2

chování

zvenčí vnímatelné vlastní chování: Co dělám?

1

kontext

vnímatelné prostředí, prostor a čas: Kde jsem?

Úroveň 1, kontext, je nejnižší úrovní změny. Pokud jste skutečně stydliví, platí to zřejmě v mnoha oblastech vašeho života. Rada „Zajdi si někdy na akci pro nezadané nebo na seznamovací večírek!“, když si přejete najít partnera, vám patrně moc nepomůže, neboť se budete stydět i tam, kde jsou ostatní z principu otevření tomu, s někým se seznámit. Musíte se tedy chovat jinak než obvykle – to by byla úroveň 2. Ale jak? Co když vám k tomu chybí schopnosti? To by byla úroveň 3.

Schopnosti můžete získat, můžete se něco naučit – ale co když budete přesvědčeni, že je to ve vašem případě stejně k ničemu nebo že je to pro vás moc těžké nebo nejisté, protože… Ať uvedete jakýkoli důvod, pohybujete se na úrovni 4 – na úrovni hodnot, filtrů a dogmat. A proč vy to máte právě tak, když ostatní to mají evidentně jinak? To pravděpodobně nějak souvisí s tím, co si o sobě myslíte. To by byla úroveň 5: jak se vidíte, jaká je vaše identita. Opravdu velmi těžké by to bylo, kdyby vám bůh nebo víra zakazovali být jiný než stydlivý. Nebo kdybyste si snad mysleli, že byste vůbec neměli existovat. Zde je úroveň 6.

Existuje opravdu dost lidí, kteří jsou extrémně stydliví, protože si nechali namluvit, že vlastně vůbec nemají právo žít, že jsou k ničemu, že jsou na světě omylem či že „jen překážejí“.

Změna začíná ve vás

Pokud patříte do této skupiny lidí, chtěla bych vám nejdřív vyjádřit hluboký soucit. A přestože vím, že sice moc nepomůže, když napíšu: To jste něco špatně pochopili!, chci to udělat, neboť vám možná ještě nikdo neřekl: Jestliže jste se narodili a žijete na této planetě, máte rozhodně právo tu být – ať vám lidé, kterým se to nelíbí, někdy řekli cokoli. Lidé často říkají z vlastní bolesti a kvůli vlastním problémům věci, které dovedou hodně ranit, ale to neznamená, že je jejich pohled pravdivý. Na následujících stránkách knihy budeme pracovat na tom, abyste si to uvědomili a abyste to tak opravdu vnímali.

A pokud mezi tyto osoby nepatříte, pak alespoň díky tomuto vysvětlení pochopíte, proč by tipy a rady týkající se kontextu (úroveň 1) nebo chování (úroveň 2) pro vás zatím neměly smysl.

Možná už jste četli různé knížky, jak změnit své chování, ale rady v nich obsažené jste nemohli využít, protože pro vás byly příliš „nebezpečné“ nebo šly proti vašemu přesvědčení. Možná prostě nejste „každý“? Pak pro vás budou velmi užitečné a poučné následující kapitoly.

•Jak změnit negativní vzorce myšlení a dogmata

Negativní smýšlení je pro každého člověka nejcitelnější překážkou, protože mu brání stanovovat si cíle a těch pak dosahovat. Jde o systém vzorců myšlení, které formují naši povahu a osobu, vytvářejí naši identitu, naši osobnost. A právě proto pak často nejsme „ten typ člověka, co…“ dělá právě to, co by bylo potřeba, aby se vymanil ze zajetí zábran a obav. Naše vzorce myšlení nepřipouštějí dívat se na věci z jiné perspektivy nebo přijmout jiné myšlenky, které by vedly k jiným výsledkům než ty dosavadní.

Problémem dogmat je to, že si neuvědomujeme, že jsou to dogmata.

Naše vzorce myšlení vytvářejí model světa a nikdo z nás si neuvědomuje, že je to náš pohled na svět. Považujeme ho za tvrdou realitu. Nevidíme, že to, co je pro nás „svět“ nebo „pravda“, prostě není žádná „objektivní pravda“, ale jen její malý výřez, a že naše vnímání navíc prochází mnoha filtry.

Pojďme si to názorně vysvětlit na praktickém příkladu z oblasti nemocí. Typickým myšlenkovým schématem je, že nachlazení vzniká z toho, že někde nastydneme, například když jdeme ven s mokrou hlavou. Dalším myšlenkovým stereotypem je, že proti nachlazení je dobrý vitamin C. Obojí je prokazatelně absolutní nesmysl, zkrátka to tak není. Jsou to pouze dogmata, kterým se nekriticky věří. Mohou však vést dokonce až k tomu, že se stane přesně to, čemu věříte.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jak překonat stydlivost, ostych a nesmělost.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.