Maureen Childová

Život je změna

Překlad: Pavlína Buzková

Milá čtenářko,

máme tu březen a opět se setkáváme nad novými tituly. Opět za Vámi přicházím s příběhy, které v nekonečných obměnách a pod různým úhlem pohledu zkoumají základní lidskou potřebu milovat a být milován a které se touto potřebou zabývají. Je jedno, kam nás osud zavane, jestli trávíme život ve městě, nebo na venkově, jestli žijeme v blahobytu, nebo se musíme pěkně ohánět, nejdůležitější v životě je, zda máme koho chytit za ruku, zda je tu někdo, s kým nám je dobře. O tom, že nejvýznamnější v životě nás všech jsou vztahy, a to pokud možno láskyplné, se můžete přesvědčit i na stránkách březnových titulů.

Přeji Vám krásné čtenářské zážitky, ať Vás láska provází na každém kroku.

Váš Harlequin

Název originálu:

Bombshell for the Boss

První vydání:

Harlequin Books, 2018

Překlad:

Pavlína Buzková

Odpovědný redaktor:

Bohdana Hyťhová

© 2018 by Maureen Child

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2020

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Historická romance jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-4921-8 (EPUB)

ISBN 978-83-276-4922-5 (MOBI)

ISBN 978-83-276-4923-2 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

02-516 Warszawa, ul. Starościńska 1B lokal 24-25

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

„O tomhle jsme přece už mluvili.“ Ethan Hart se opřel a přes svůj pracovní stůl hleděl na mladšího bratra. Pak si založil ruce na hrudníku a přimhouřil oči. Cítil podrážděnost. Kolikrát to ještě budou muset probírat? Ethan znovu přemýšlel o tom, jestli udělal dobře, když Gabriela přibral do firmy.

Ten se teď zvedl z křesla pro návštěvy a zastrčil si ruce do kapes. „To není pravda, Ethane. O ničem jsme nemluvili. Ty jsi přikazoval.“

Ethan zvedl obočí a podíval se Gabovi přímo do očí. „Vzhledem k tomu, že si zřejmě náš poslední rozhovor tak výborně pamatuješ, překvapuje mě ještě víc, že ho chceš absolvovat znovu.“

„To proto, Ethane, že i když jsi tak strašlivě tvrdohlavý, pořád doufám, že najdeme společnou řeč.“

„Já že jsem tvrdohlavý?“ zasmál se Ethan a zaklonil hlavu. „To je fakt legrační, když to člověk slyší zrovna od tebe.“

„Zatracená práce,“ vyjel Gabe. „Snažím se tady o něco důležitého. Nejen pro sebe, ale pro celou firmu.“

Ethan věděl, že tomu Gabe opravdu věří. Gabriel byl vždycky celý žhavý vyzkoušet nové věci. Ani pro něj to nebyl žádný problém. Ale pro firmu? Nemělo smysl zkoušet něco nového, když by tím mohli riskovat pověst, která se budovala několik generací. Byl to starý spor, který trval od chvíle, kdy Gabe zaujal své místo v rodinné firmě Heart Chocolates. Neustále se spolu hádali, čehož Ethan litoval, protože si vždycky byli s Gabem blízcí. Nejdůležitější bylo ale to, že firmu fakticky vedl Ethan a na něm tedy bude, aby rozhodl, kterým směrem se jejich podnikání bude ubírat. Gabriel se s tím bude muset nějak naučit žít. Ethan také vstal a podíval se na něj. „Skutečnost je taková, že jsme minulý rok prodali dvacet milionů kilogramů čokolády. Firma je úspěšná. Nemusíme riskovat.“

„Zatraceně, Ethane! Náš pradědeček riskoval, když tuhle firmu zakládal! Riziko má tahle firma v základech!“

„To je pravda. Joshua Hart tenhle podnik založil,“ přikývl Ethan a zatvářil se upjatě. „A každá generace se snažila, aby její pověst nijak neohrozila. Jsme teď na vrcholu, patříme mezi pět top čokoládoven na světě. Proč bych měl teď, proboha, riskovat?“

„Abychom byli úplně nejlepší,“ odpověděl Gabriel. Bylo vidět, že je rozrušený. „Časy se mění, Ethane,“ prohrábl si prsty černé vlasy. „Chuti se taky mění. Můžeme vyrábět naši skvělou čokoládu, ale taky můžeme na seznam toho, co vyrábíme, něco přidat. Přivést na trh nové chuti a struktury. Přilákat jiné zákazníky, mladší zákazníky, kteří nám pak budou věrní celá desetiletí.“

Ethan se podíval na svého bratra a pocítil známou směs vzteku a náklonnosti. Takhle to mezi nimi chodilo vždycky. Ethan se o mladšího bratra staral většinu života. Gabriel byl ten divoký, ten, který chtěl všechno zkoušet, vidět nová místa. Rád riskoval a Ethan ho během let vytahoval už mnohokrát z kaše. To mu nijak nevadilo, dokud se takové nezodpovědné eskapády netýkaly podnikání. „Jestli si chceš založit svou vlastní čokoládovnu a prodávat čokoládu s oreganem, klidně si posluž,“ řekl mu teď tiše. „Ale Hartovy čokolády zůstanou na vrcholu tím způsobem, že budou našim zákazníkům dodávat přesně to, co vždycky chtěli a co od nás očekávají i do budoucna.“

„To je velice bezpečný přístup,“ zamumlal Gabriel a potřásl hlavou. „A taky velice nudný.“

Ethan si odfrkl. „Úspěch je nudný? Děláme to, co funguje, Gabe. Vždycky jsme to tak dělali.“

Gabe se opřel oběma dlaněmi o Ethanův stůl. „Já jsem taky součástí této firmy, Ethane. Jsme bratři. Je to naše rodinná firma. Táta ji odkázal nám oběma a já chci mít své slovo v tom, jak je vedená.“

„Vždyť ho máš,“ namítl Ethan a cítil, jak v něm vzrůstá hněv, jak se mu ukládá v žaludku a vytváří tam horkou a nepohodlnou kouli.

„Možná nějaké slovo mám, ale ty máš poslední.“

„To si piš, že mám! Ano, firma patří nám oběma, ale já ji vedu.“ Ethan se podíval na bratra a snažil se uklidnit. Chápal, co Gabriela pohání. Jeho mladší bratr chtěl zanechat v rodinné firmě svou stopu. Ale to neznamená, že Ethan vsadí všechno, co vybudovali, na Gabrielovy riskantní nápady. Ano, mohou se vydat na trh s novými příchutěmi, s čokoládami plněnými podivnými náplněmi, které ruší všechny zavedené zvyklosti a normy. Ale jejich současní zákazníci by o něco takového neměli zájem, tím si byl jist. Věděli přesně, co chtějí, a počítali s tím, že jim to Hartovy čokolády poskytnou.

„Ty mě na to nikdy nenecháš zapomenout, co?“ Gabriel se odstrčil a znovu vrazil ruce do kapes.

„Podívej, Gabe, já chápu, o co se snažíš, ale mojí zodpovědností je ochránit pověst, kterou jsme všichni tak dlouho budovali.“

„A ty si snad myslíš, že ji chci zničit?“ hleděl na něj Gabe s úžasem v očích.

„Ne. Jen zkrátka nezvažuješ ten svůj nápad ze všech úhlů pohledu.“ Ethanova trpělivost byla teď napnutá na maximum. Měl pocit, jako by se držel lana na útesu a pozoroval, jak se jeho jednotlivá vlákna trhají. A tak se rozhodl, že se pokusí o jinou taktiku. „Kdybychom chtěli představit nové příchutě a měli doufat, že tím přilákáme nové zákazníky, museli bychom začít obrovskou reklamní kampaň. Daleko masivnější, než na jakou jsme zvyklí.“

„Pam mi říkala, že ta kampaň by se vešla do rámce té, kterou už děláme.“

Ethan zvedl obočí. „Pam? Kdo to je?“

Gabriel se zhluboka nadechl a vypadal, že doopravdy lituje toho, jak mu uklouzl jazyk. „Pam Cassiniová,“ odpověděl. „Je chytrá jako čert. Zakládá svou vlastní PR společnost a má úžasné nápady.“

„A ty s ní spíš,“ dodal Ethan místo něj. Vysvětluje snad toto Gabrielovy poslední pokusy něco měnit? Je za tím snad jeho nová přítelkyně?

„Co to s tím má společného? Nebo s čímkoli?“ naježil se Gabriel.

Než mohl Ethan odpovědět, ozvalo se rychlé zaklepání na dveře, které se pak otevřely a dovnitř nakoukla jeho asistentka, Sadie Matthewsová. Velkýma modrýma očima přejela z něj na Gabea a zase zpět. Pak se zeptala. „Už jste dobojovali?“

„Ani náhodou,“ zavrčel Gabriel.

Ethan se na něj zamračil. „O co jde, Sadie?“

„Ten křik začíná být slyšet po celém poschodí,“ řekla a vstoupila dovnitř. Pak za sebou zavřela dveře. Ethan na ni pár vteřin přísně hleděl. Sadie byla jeho asistentkou už pět let. Byla vysoká, měla krátké vlnité blond vlasy, tmavě modré oči a jemu se zdálo, že se neustále usmívá. Byla výkonná, chytrá, sexy a naprosto nedosažitelná. Během těch pěti let musel sám sebe trénovat v umění nereagovat na ni tak, jak by na ni reagoval, kdyby pro něj nepracovala. Nebylo to snadné. Zatraceně, stačil jediný pohled na její křivky a každý chlap, kterému v žilách koluje krev, by musel být na kolenou. Její ústa byla pokušením, kterému by velmi rád podlehl, a jiskra potlačovaného rebelství v jejích očích ho vždycky přitahovala. Zpočátku dokonce zvažoval, že jí dá výpověď jen proto, aby to s ní mohl vyzkoušet… Ale ona byla ve své práci příliš dobrá, než aby se jí zbavil. Teď přistoupila k jeho stolu a řekla: „Zaslechla jsem, jak pár lidí uzavírá sázky na to, který z vás tohle kolo vyhraje.“

„Kdo to byl?“ zeptal se Ethan a zamračil se na bratra.

Sadie vypadala jeho otázkou upřímně překvapená. „To ti samozřejmě nepovím.“

„Kčertu, Sadie…“

Ignorovala ho a podívala se na Gabriela. „Nový distributor už nějakou chvíli čeká ve tvojí pracovně na schůzku, kterou jsi naplánoval. Kdybys chtěl, můžu mu povědět, že se hádáš s bratrem…“

Gabriel stiskl zuby, ale přikývl. „Dobře. Hned jsem tam.“ Pak se podíval na bratra. „Ale tohle neskončilo, Ethane.“

„To mě ani nenapadlo,“ povzdechl si. Když Gabriel odešel, zeptal se Sadie: „Ty sis vsadila na mě?“

Usmála se. „Jak víš, že jsem si vůbec vsadila?“

„Jsi příliš chytrá, než aby sis na mě nevsadila.“

„Tak to je sice kompliment pro mě, ale zároveň jím plácáš po zádech sám sebe. To na mě udělalo dojem.“

„Je tam vážně ten distributor, nebo jsi mu to řekla, jen abys nás přerušila?“ přimhouřil oči.

„Jistěže tam je,“ odpověděla a přistoupila k oknům. „Ale stejně jsem tu hádku chtěla ukončit, takže kdybych musela, něco bych si vymyslela.“

„Gabriel mě přivádí k šílenství.“ Ethan se obrátil a postavil se vedle ní. Jeho okna měla výhled na Tichý oceán. V lednu bývalo v jižní Kalifornii zima a šedivo, ale zimní moře mělo své zvláštní kouzlo. Jeho vody byly tmavé stejně jako obloha a vlny, které byly vyšší než v létě, se neúnavně valily jedna za druhou k pobřeží. Surfaři se snažili udržet na prknech a čekali trpělivě na tu pravou vlnu a několik lodí s barevnými plachtami plulo v dálce. Ta scéna by ho měla uklidnit, a obvykle to tak bývalo. Ale tahle záležitost s Gabrielem ho čím dál víc dráždila.

„Chce udělat změny v nabídce, že?“

Ethan se na Sadii podíval. „Jo. A teď mu v tom pomáhá ještě nějaká ženská.“

„Ale nemůžeš říct, že ten nápad je úplně mimo,“ pokrčila rameny.

Nevěřícně se na ni zahleděl. „Ne. Tak ty taky?“

Sadie znovu trhla ramenem. „Změna není vždycky špatná věc, Ethane.“

„Podle mojí zkušenosti ano,“ namítl. Vzal ji za ramena, ignoroval záchvěv vzrušení, které při tom doteku pocítil, a obrátil si ji čelem k sobě. Pak ji pustil a o krok ustoupil. „Lidé vždycky mluví o tom, že změní svůj život. Budou mít nové auto, nový dům, novou barvu vlasů, novou víru, ksakru! Ale důležité je, že když něco funguje dobře, nemělo by se to měnit!“

„Ano, ale někdy je změna to jediné, co zbývá.“

„V tomto případě to tak není,“ zamumlal. Pak se obrátil zády k ní i k výhledu na moře, posadil se ke stolu a vzal do ruky poslední obchodní zprávu. „Sadie,“ řekl, „jestli se v tomhle spolčíš s Gabrielem, nechci to vědět. Nejsem v náladě na další hádku o změnách.“

„Jasně, tomu rozumím. Ale všichni někdy musíme dělat věci, které dělat nechceme, že?“

„Cože?“ podíval se na ni.

Povzdechla si a podala mu list papíru. „Dávám výpověď.“

„To nemůžeš! Máme za dvacet minut důležitou schůzku,“ vyjekl.

„Vidíš. A přesto…“

Ethan se na ni jen díval a nebyl si jistý, jestli jí správně rozumí. Tohle přišlo jako blesk z čistého nebe a nedávalo to vůbec žádný smysl. „Ne… To nejde.“

„Přečti si ten papír, Ethane, buď tak laskav,“ mávla mu s ním znovu před očima.

Vytrhl jí ho z ruky a rychle četl řádek za řádkem. „To je směšné,“ podával jí ho zpět. „Tohle nepřijímám.“

Sadie si dala ruce za záda, aby nebyla v pokušení vzít si ten list papíru zpět a předstírat, že k této situaci nikdy nedošlo. Věděla, že podat výpověď bude těžké. Věděla, že se s ní Ethan kvůli tomu bude přít. A bála se, že ji možná dokáže přesvědčit, aby zůstala. Protože… protože samozřejmě z Heart Chocolates ve skutečnosti odejít vůbec nechtěla. Připomněla si ale, že ještě víc nechce strávit příštích pět let svého života tak, jak strávila těch minulých. Beznadějně zamilovaná do svého šéfa, který ji nevnímal jako nic víc než výkonný kus nábytku.

„Nemůžeš skončit,“ opakoval. Když si od něj odmítla vzít svou výpověď zpět, hodil ji popsanou částí dolů, jako by se na ni už nedokázal ani podívat. „Máme před sebou jarní kampaň, úpravy v továrně a –“

„A to všechno bude muset jít i beze mě,“ dokončila Sadie a doufala, že si Ethan nevšimne jejího smutného tónu.

„Ale proč?“ naléhal na ni zamračeně. „Chceš vyšší plat? Dobře. Máš ho mít.“

„Nejde o peníze, Ethane,“ pronesla stroze. Už teď brala takový plat, jaký by v žádném jiném zaměstnání nemohla dostat. Ethan byl ke svým zaměstnancům velkorysý.

Vstal. „Dobře. Tak vyšší plat a k tomu dva týdny dovolené ročně navíc. Co ty na to?“

Při té myšlence se zasmála a najednou se celá uvolnila. Na to, že byl tak schopný šéf, byl někdy úplně mimo… „Ethane, vždyť si stejně žádnou dovolenou nevybírám. K čemu by mi asi byly dva týdny navíc?“

„Chováš se nerozumně.“

„Chovám se pragmaticky.“

„S tím nesouhlasím,“ vyjel na ni.

„To je mi líto,“ řekla a vážně to tak bylo. Sadie nechtěla odejít. Nechtěla se dostat do situace, kdy ho už nikdy neuvidí. Při té myšlence se jí svíraly všechny vnitřnosti.

„Tak o co jde?“

„Chci žít,“ odpověděla a nelíbil se jí ten zoufalý podtón, který slyšela ve svém vlastním hlasu. Strávila ale posledních osm let svého života prací pro Heart Chocolates a pět posledních byla Ethanovou asistentkou. Pracovala přesčas, s rodinou se téměř nevídala, a z kytek, které si loni koupila, byly uschlé pahýly, protože je nikdy nedokázala včas zalít. Chtěla zažít romantiku. Sex. A možná by chtěla i rodinu, než bude moc stará na to, aby si ji mohla založit.

„Přece žiješ,“ namítl a byl viditelně zaražený jejím nevysloveným obviněním, že ji snad nějak podvedl. „Jsi pro toto podnikání nezastupitelná. A pro mě taky.“

Kdyby tomu tak bylo… Problém byl v tom, že ona do Ethana už byla zamilovaná celé roky, a nemohlo být pochyb o tom, že jde o naprosto jednostrannou záležitost, která by z ní jednoho dne udělala zatrpklou ženu. Ne, musí skončit pro své vlastní dobro. Potřásla hlavou. „Ne, Ethane. To je práce. A život je mnohem víc než práce.“

„Ne, že bych si toho někdy všiml.“

„To je součástí toho problému,“ namítla. „Cožpak to nechápeš? Pracujeme od nevidím do nevidím, o víkendech stejně jako ve všední dny. A minulý týden jsi mi dokonce volal uprostřed svatby mojí sestřenice, abych ti pomohla s tím zmatkem kolem dodávky na Den matek.“

„Bylo to důležité,“ připomněl jí.

„To byla Meganina svatba taky,“ potřásla hlavou. „Ne. Zkrátka to musím udělat. Je čas na změnu.“

„Další změna,“ zamumlal, vstal a postavil se přímo před ni. „Z toho slova se mi vážně už dělá špatně.“

„Změna nemusí být vždycky špatná.“

„Ani dobrá,“ opáčil. „Když všechno funguje, proč to měnit?“

„Věděla jsem, že nebudeš rád. A ano, možná to načasování po tvé poslední hádce s Gabem nebylo nejlepší. Ale je to tak: potřebuju změnu.“ Hleděla mu do jasně zelených očí a cítila píchnutí lítosti, že musí odejít. Obočí měl celé rozcuchané; určitě si ho mnul při tom rozhovoru s bratrem. Kravatu měl povolenou a už to samo o sobě bylo tak zatraceně sexy, že musela zadržet dech. Co to je na tom muži, že k ní na tolika úrovních promlouvá? Nebylo to jen tím, že byl tak pohledný, nebo tím, že ji jediným pohledem dokázal roztřást. Byl silný, chytrý a vyrovnaný, a ta kombinace pro ni byla neustálým pokušením. Jak by mohla vydržet touhu po něm, kdyby zůstala na pozici, která vylučovala sebemenší možnost, že ho někdy bude mít?

„Zatraceně, Sadie, co se doopravdy změnilo?“ zeptal se jí.

„Můj život,“ odpověděla, hleděla mu do očí a nutila ho, aby viděl ji, ne jen svou neustále profesionální asistentku. Ale to se nikdy nestane. Byla pro něj něco jako fax nebo nový počítač.

„Víš o tom, že můj bratr Mike a jeho žena Gina zrovna měli třetí dítě?“

Zatvářil se zmateně. „A co to má společného s tebou?“

„No, Mikeova žena je o dva roky mladší než já.“ Rozhodila rukama. „Má tři děti. Já mám doma čtyři uschlé kytky v květináči.“

„O čem to, ksakru, mluvíš?“

Trochu si povzdechla. Věděla, že ji Ethan bude bránit, nabízet jí povýšení, zvýšení platu, dovolenou navíc. Ale neuvědomovala si, jak těžké bude povědět mu, co ji skutečně trápí. Co ji pudí k tomu, aby odešla. Vždyť to sama zjistila teprve nedávno… „Chci rodinu, Ethane. Chci muže, který mě bude milovat…“ Tebe, dodal její mozek šeptem, ale ona ten vnitřní hlas rychle umlčela. „Chci děti. Je mi skoro třicet let.“

„To jako vážně?“ zeptal se a vrazil si ruce do kapes. „O tohle tady jde? O ten vzdálený tikot biologických hodin, který jsi v téhle chvíli zaslechla?“

„Nezaslechla jsem ho v téhle chvíli,“ opravila ho. „Přemýšlím o tom už delší dobu. Ethane, pracujeme šestnáct hodin denně. Někdy i víc. Nebyla jsem na rande celou věčnost a sex jsem neměla tři roky.“ Zamrkal. Ona také zamrkala. No dobře. Tohle mu zrovna říkat nechtěla. Už to, že o této politováníhodné skutečnosti věděla ona sama, bylo dost smutné. A pro Ethana ta informace musí být rovnou trapná. „Jde mi zkrátka o to, že nechci být jednoho dne celá šedivá a osamělá majitelka kočky, která když se ohlédne zpět za svým životem, o sobě může říct jen to, že byla vážně dobrá asistentka. To jsem ale byla, páni, dobrá, že jsem dokázala ukočírovat celou kancelář, že?“

„Na tom mi nepřipadá nic špatného.“

Sadie na něj vyčerpaně namířila prst. „To proto, že sám taky nemáš žádný život.“ Ano, už to byla celá věčnost, co naposledy s někým byla. Ale on na tom nebyl o nic lépe. „Pohřbíváš se tady ve své práci, nemluvíš s nikým kromě mě a Gabea. Máš úžasný dům na Dana Point, ale skoro nikdy tam nejsi. Nikam nechodíš, nestýkáš se s lidmi a jídlo si necháváš dovážet. A to není zdravé.“

Ethan zvedl obočí. „Tak děkuju.“

Sadie o krok ustoupila, protože pro ni bylo těžké být mu takhle blízko. Krásně voněl, oči mu blýskaly a vypadal až moc lákavě. Ne poprvé přemýšlela nad tím, co by se stalo, kdyby k němu přistoupila a objala ho kolem krku. Zůstal by bez hnutí? Nebo by ji začal líbat? Nebo by strnul a pak ji od sebe prudce odstrčil? Vzhledem k tomu, že stejně odchází, mohla by zkusit zjistit, jaká by byla odpověď. Popravdě řečeno si ale nebyla jistá, jestli ji vůbec chce znát. Někdy je krásná fantazie lepší než realita.

„Tady nejde o mě a o můj život,“ namítl.

„Jistým způsobem ano,“ opáčila. „Možná, že kdyby sis najal asistentku, která by trvala na pracovní době od devíti do pěti, někdy by ses z téhle kanceláře taky dostal.“

„Fajn,“ skočil po jejích slovech. „Jestli chceš pracovat od devíti do pěti, můžeme to tak udělat.“

Sadie se zasmála. „Ne, nemůžeme. Vzpomínáš si na tu Meganinu svatbu?“ Její sestřenici zranilo, když Sadie vyklouzla z kaple a celou oslavu zmeškala. A Sadii se to taky vůbec nelíbilo. „Je mi to vážně líto, Ethane, ale musím dát výpověď. Zůstanu tady ještě dva týdny, abych ti zaučila svou nástupkyni.“

„Koho?“ založil si ruce na hrudníku a beze slova ji vyzval, aby jmenovala někoho, kdo by ji byl schopen zastoupit.

„Vicki z obchodního oddělení.“

„To si snad děláš legraci.“

„Co je na ní špatného?“

„Pořád si pro sebe něco huhlá,“ odpověděl vztekle. „Bez přestání.“

No dobře, to musela připustit. Nakonec, nebyl jediný, kdo si na to stěžoval.

„Dobře. Tak Beth z účtárny.“

„Ne.“ Potřásl hlavou. „Nesnesu ten její odporný parfém.“

No jistě. Samozřejmě, že najde něco špatného na každém, koho mu navrhne. Sice je mladý, úžasný a sexy, ale je svéhlavý jako devadesátiletý stařík. Ještě dobře, že se na to připravila. „A co Rick? Už tady pracuje dva roky a všechno zná.“

Při zmínce o Rickovi sevřel Ethan čelisti ještě silněji. „Rick se paktuje s Gabrielem. Nebudu trávit celé dny tím, abych se ještě hádal s asistentem.“

To je pravda. Takže jde o to, aby jí sám navrhl někoho, kdo ji nahradí. „Tak koho bys chtěl?“

„Tebe.“ Mračil se jako čert, ale vypadal u toho nějakým záhadným způsobem ještě víc sexy než předtím. Co to s ní je? „Sadie, jsme tým. A dobrý tým. Proč bychom ho rozbíjeli?“

I když byla ráda, že se jí nechce zbavit, věděla, že pro pokoj své duše a srdce odejít prostě musí. Jak by vůbec mohla hledat lásku někde jinde, když je tak posedlá Ethanem Hartem? „Někoho ti seženu,“ pronesla pevně.

Nevypadal nijak zvlášť šťastně, ale krátce a stroze přikývl. „A budeš souhlasit s tím, že neodejdeš, dokud tvoje nástupkyně nebude plně zaučená.“

Přimhouřila na něj oči, protože v té jeho podmínce viděla past. Stačí, aby ji nepovažoval za dostatečně vytrénovanou, a ona nebude moci odejít nikdy. „A ty budeš souhlasit s mým výběrem.“

Pokrčil rameny. „Jestliže tahle bezejmenná osoba bude schopna tu práci vykonávat dobře, proč ne?“

„Najednou mluvíš tak rozumě,“ naklonila Sadie hlavu na stranu. „Proč ti nevěřím?“

„Možná to bude tou tvou podezřívavou náturou,“ odsekl.

Sadie se musela v duchu držet vší silou, aby se na něj nevrhla. Vážně, od první chvíle do Ethana byla napůl zamilovaná, a během těch let se to její pobláznění změnilo ve vášnivý cit. A přitom si dodneška nebyla vůbec jistá tím, proč k tomu došlo. Ethan se ani zdaleka neblížil jejímu ideálu. Hodně dlouho a usilovně přemýšlela o tom, co chce. A ano, Ethan byl úžasný. Skoro až moc. Neustále byla někde poblíž nějaká žena, která po něm přímo prahla. A ano, byl také úspěšný, ale v životě neznal prakticky nic jiného než svou práci. Nevěděla, jestli má rád děti, protože ho nikdy neviděla se žádným dítětem přijít do kontaktu. Netušila, jestli je dobrý milenec, ačkoli měla několik snů, v nichž vystupoval jako sexuální bůh. Měl dobrý smysl pro humor, ale nepoužíval ho často, a byl trochu rozmazlený. Příliš zvyklý na to, že bude vždycky po jeho. Ne, Ethan Hart není zkrátka muž pro ni, a jestli má mít naději, že někdy najde skutečnou lásku, musí odsud odejít. „K tomu, abych byla podezřívavá, mám své důvody,“ odpověděla.

„Proč bych ti lhal?“ zeptal se užasle.

„Abys dostal to, co chceš.“

„Znáš mě tak dobře, Sadie,“ potřásl smutně hlavou. „To je taky důvod, proč nám to spolu tak jde.“

A to byla pravda. K čertu s tím. Nechtěla odejít, ale zůstat taky nemohla. „Ethane, mluvím vážně,“ zvedla hlavu a podívala se mu do očí. „Odcházím.“

Chvíli se na ni beze slova díval. „Dobře.“ Okamžitě se začal chovat chladně a z očí mu zmizel jakýkoli výraz.

„Páni, to ti vážně jde skvěle.“

„Co?“ vyštěkl.

„To, jak umíš být v jedné vteřině celý žhavý a v další studený jako led.“

„Vůbec nevím, o čem mluvíš,“ potřásl hlavou.

„Ale samozřejmě, že víš,“ řekla Sadie a hleděla mu do těch jeho krásných očí. „Je to tvoje charakteristické gesto. Kdykoli se rozhovor nebo vyjednávání stočí směrem, který neschvaluješ, začneš být chladný. A teď, když jsem dala oficiální výpověď, ti konečně můžu říct, že se mi vůbec nelíbí, když to děláš.“

Zamračil se. „Vážně?“

„Ano.“ Sadie se oběma rukama opřela o boky. „Víš, tohle se mi zamlouvá. Že ti konečně můžu úplně upřímně říct, co si myslím.“

„Nikdy mi nepřipadalo, že to neděláš,“ poznamenal.

„Ach,“ zasmála se. „Nemáš tušení, jak jsem se musela za ta léta ovládat. Až dodneška.“

Zadíval se na ni s novým zájmem. „Teď jsi si sebou nějak moc jistá, že?“

„Vždycky jsem si sebou dost jistá, jen ti obyčejně neříkám všechno, co si myslím. Musím přiznat,“ dodala, „že je to velice osvobozující.“ Jistě, věděla, že jí bude její práce scházet. A ještě víc jí bude scházet Ethan. Ale tohle pro ni je to nejlepší, a protože stejně musí odejít, alespoň si dovolí ty poslední dva týdny pořádně si s ním užít. Rozhodla se, že bude naprosto upřímná a že před ním nebude nic předstírat. Jistě, se svou láskou se mu nesvěří, ale kromě toho… „Taky nesnáším tvou kávu.“

Teď vypadal vážně uražený. „Je to nejlepší směs ze Sumatry. Každé dva měsíce mi chodí čerstvá dodávka.“

„Ano. A je odporná. Chutná jako bláto.“

„Asi se mi ta tvoje nová politika úplné upřímnosti zase tak moc nezamlouvá.“

Sadie se usmála. Viděla, že ho překvapila, což bylo jinak téměř nemožné, protože Ethan Hart vždycky myslel dva nebo tři tahy dopředu. „Mně se zamlouvá velmi.“

„Taky bych tě mohl prostě vyhodit a bylo by to,“ varoval ji.

„No, oba víme, že to neuděláš. Nemáš rád změny, že?“ Zavrtěla nad ním hlavou. Pokud nic jiného, v tomto si byla naprosto jistá. „Takže to se nestane.“

Když se ozvalo zaťukání, oba se otočili. „Dále,“ zvolal Ethan.

„Pan Hart? Ethan Hart?“ Do dveří vešla žena s dítětem v náručí. Vypadalo to, že může být tak šest měsíců staré. Sadiino srdce okamžitě změklo. Ta holčička byla krásná. Měla velké hnědé oči a hebké tmavé vlásky. Žvýkala si pěstičku a dívala se kolem sebe.

„Ano. Jsem Ethan Hart. A vy jste…?“ Zase byl v jeho tónu ten imperátorský chlad.

„Jmenuju se Melissa Gableová.“ Přehodila si tašku s plenkami do druhé ruky a hodila ji na křeslo pro návštěvy. Pak v ní jednou rukou zalovila a vytáhla béžovou obálku. Tu podala Ethanovi. „Jsem z organizace Vše pro dítě. A jsem tady, abych vám doručila Emmu Bakerovou.“

„A kdo je Emma Bakerová?“ zeptal se ostražitě.

„Ona,“ odpověděla slečna Gableová a podala dítě Ethanovi.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Život je změna.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.