Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

M. M. Cabicar

Dítě školkou povinné
Pozor, dítě!

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou COSMOPOLIS
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 7325. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Radka Svobodová
Návrh obálky Kamila Flonerová
Grafická úprava a sazba TypoText, s. r. o.
První vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a. s., 2019
Cover photo © fotobanka Allphoto a fotobanka © Depositphotos/photkas; tuja66; kaspri; unkas; pedro2009

ISBN 978-80-271-2238-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-2088-8 (pdf)
ISBN 978-80-247-3513-9 (print)

Postřehy

Důležitý poznatek pro muže: pozdravit těhotnou ženu Nazdar, inkubátore není přijímáno úplně vstřícně.

Káťa pořád spí. Už skoro tři dny. Moje nejmilejší tchyně to nechápe. Ještě jsme jí neřekli, že „je v tom“. Zatím jí stačilo vysvětlení, že ji kousla moucha tse-tse.

Slyšel jsem, že během těhotenství se má na dítě mluvit. Zkusil jsem: „Ahoj, plode!“ Ale nevím, jestli mě slyšel…

No, taky má zatím jen centimetr.

Na ultrazvuku: „Má centimetr. Vidíte? Tady je. Celý tatínek.“

Katka už nepoužívá „Dennisův upgrade“. Ale nevím, jestli jsem si polepšil. Co je jí pořád špatně, nemůže si říhnout – a na internetu nic není, jen o říhání dětí – začala mě označovat jako „Pachatel“.

Kdosi poznamenal (pod pseudonymem Anonymní tchyně), že to je nejtěžší zločin a odsouzen jsem na doživotí.

Stadium bléééé

Vysloužil jsem si i uznání a dobrá zpráva pro všechny otce je, že je to úplně snadné. Ve stadiu „Blééé“ je pro ni největší horor otevřít lednici. Kdyby v ní byl vetřelec, chovala by se přátelštěji.

Myslím, že je tam někde bazilišek, protože když ji otevře, tak jedině, když stojí zády, a dívá se jen úkosem – prostě se pokouší vyhnout přímému pohledu. I přes stísněný prostor se snaží stát co nejdále. Příště třeba použije zrcátko…

No a pánové, mně stačilo jen vyndat jí pomazánku – a s neskonalým obdivem pronesla: „Ty jsi tak statečnej!“

Těhotenství je hračka, když se v tom naučíte chodit…

Smrdím?!

Mám pro vás báječný objev! Dozvěděl jsem se, že smrdím – bunda mi smrdí kůží, já jsem se zase neprozřetelně umyl pánským mýdlem (už to víckrát neudělám!). A přitom Dennis, ten pes, kterému říkám mimo jiné Smrdidech (když to Katka neslyší, tak taky Kazišuk, ale to tu nebudu rozvádět, nebo bych se mohl rozvádět), ten jí voní!

Chápete to? Přitom celý den snad žere chcíplé krysy se syrečky a romadúrem… Ale JÁ jí smrdím!

Jenže JÁ jsem na to vyzrál! Když se Kátě udělalo špatně, pokapal jsem se citronem – a nechtěla mě pustit z náručí! Citron je pro těhule zázračný lék. Vypíná zvracení a přebíjí všechny smrady. Včetně mě.

Jak už jsem psal, těhotenství je pro chlapy hračka, když se v tom naučí chodit.

Víte, co to je absolutní nevolnost?

Kátě se udělalo nevolno z těhotenských lízátek proti nevolnosti.

Revizor

Skončilo čtvrtletí, tak je jich všude plno. Ovšem na těhotnou rozněžnělou ženu parta čtyř obrovských revizorů s přísným výrazem v očích připravena nebyla. Těhule totiž bývají tak zavaleny hormony, že začínají žvatlat na dítě (a vlastně na kohokoli) dříve, než se vůbec narodí.

„Já mám plůkažku v kapšišče,“ začala se má sladká polovička hrabat v batohu, „aši mi někam žapadla.“

Řekl bych, že těhotenství způsobuje takové předávkování hormony, až se šíří i vzduchem, protože revizoři táli. Podala nalezenou legitku jednomu z nich, ten ji rozevřel – a uvnitř kreditka! Překvapeně zamrkal, jestli to je pokus o úplatek… „Ťo mi ťam žapadlo,“ vzala si ji s provinilým úsměvem zpět.

Po úspěšné kontrole jízdních dokladů už jsem si byl naprosto jistý, že z těhotných zmagoří všichni chlapi, protože za námi se sborově ozvalo: „Ňašleďaňóóóu!“

Apríl

Tchyni jsem přece jen udělal apríla. Seděla na posteli, skelný pohled… Evidentně se ještě z úplně nevzpamatovala z informace, že je její dcera těhotná.

Tak jsem vykřikl: „APRÍÍÍÍL!“

Zbledla.

„To všechno… co jste mi řekli… není pravda? A to mi říkáš teď???“ vyjekla.

„No jo. Víš, jak jsem ti říkal, že pořád spí, protože ji píchla moucha tse-tse,“ uculil jsem se, „tak to nebyla tse-tse,“ řekl jsem a mrknul, „to jsem byl já.“

Myslím, že pak tchyně na chvíli omdlela.

Možná budeme mít brzy vlastní byt.

Miliardová investice

V dnešním dílu seriálu bych rád promluvil o investování. Podívejte se: já investoval do Kátina těhotenství desítky miliard. Ujala se jen jedna investice, ale roste. Zatím jsme téměř na třinácti milimetrech – podle posledních ekonomických výsledků našeho gynekologa.

Sám jsem to neviděl, protože mě nechali v čekárně.

Průzkum tentokrát probíhal sono vaginálně (jako bych tam nikdy nebyl…), a tím se zhatil sen všech mužů projít se prosto-ry, které přinášejí více radosti a uspokojení než charitativní investice.

Já jsem po takovém zúročení vkladů začal uvažovat o dalších výhodných investicích, ale dostalo se mi vyjádření od majoritních akcionářů, „ať mě to ni nenapadne, sic mi budou rajtky malý“, a dokonce mi pohrozili odříznutím hlavního toku prostředků od všech zdrojů. (Au!)

Jdeme!

8:07

„Musíme na nákup, nemáme nic k obědu.“

„Dobře, tak jen vyvenčíme pejska a půjdeme.“

„Já s ním skočím, zatím se připrav. Budeme hned zpátky, stavíme se jen na pár hradů a zámků.“

„Nedělej ze mě neschopnou, vždyť hned budu, jen se trochu opláchnu!“

9:53

„Připravená?“

„Jasně, jen se učešu.“

„Dobře, aspoň se zatím oholím, vykoupu a umyju nádobí od snídaně.“

Vyplázla na mě jazyk.

12:11

„Mně je špatně. Musím se něčeho najíst.“

„… a pak budeš čekat, až ti slehne. Hele, já mám taky hlad. Dám ti kýbl na krk a můžeš zvracet cestou, jo?“

Prý jsem necitelný.

14:12

„Půjdeme nakoupit?“

„Proč na mě pořád tak spěcháš?! Vidíš, že si připravuji věci.“

„Jen bych rád stihl oběd před večeří…“

Něco říkala v kníkalštině, ale nebylo jí rozumět.

16:33

„Jak jsi na tom?“

„Nech už toho, ty jsi úplně posedlý! Beru lízátka a jdeme!“

„No já jen, že slimák se šnekem už pět hodin čekají v hypermarketu, a protože je to z kopce, už asi přitečou zpátky. Budou hodně naštvaný.“

18:04

Začala se česat a obouvat. Oblékl jsem se a řekl si, že ještě skočím s odpadky. Když jsem vyběhl schody ze dvora, stepovala na chodbě a s výsměchem pronesla:

„A na koho se čekááá?“

Tento příběh je čistá fikce.

Bleskové změny nálad i teplot

Každý muž by měl vědět, že s těhotenstvím přicházejí nejen bleskové změny nálad (šest protichůdných pocitů lze zvládnout do tří sekund a občas mám pocit, že i najednou), ale také pocity horka a zimy. Proč je to nějak důležité? Protože vaše drahá polovička od vás ucukne, jako by sáhla na rozžhavenou plotnu, když ji trápí horké bříško. Tedy – v tom lepším případě. V tom horším se ji třeba jen snažíte udržet v přeplněném metru, jenže ona vás plácne přes ruku s výkřikem:

„NESAHEJ NA MĚ, KDYŽ JSI TAK TEPLEJ!“

Všichni lidé okamžitě zvednou hlavu. Ubezpečuji vás, že se před tolika pohledy neschováte, ani když se ze všech sil snažíte splynout s reklamami na stěně nebo se tvářit jako madlo. A nijak mě nepovzbudilo, že se na mě dva muži usmáli.

A jeden i mrknul.

Těhotenská poradna

Byli jsme v pravidelné těhotenské poradně. Káťa si napsala, co ji trápí, a podařilo se jí všechno vysypat doktorce. Na nic nezapomněla. Že trpí nadýmáním, že je jí stále příšerné horko, že i po čaji říhá, jako by do sebe nalila Pepsi (to jsem vždycky obdivoval), že má moc suchou pokožku…

Těhotenská poradna je úžasná záležitost, protože se můžete zeptat odborníka, který podobné problémy řešil tisíckrát. Věci, které laiky trápí a nevědí si s nimi rady, dokáže lékař specialista rozřešit jako mávnutím kouzelného proutku.

Také zde ji gynekoložka vyslechla, pokývala hlavou, a pak se Káťa dozvěděla vše z jejích bohatých zkušeností nabytých dlouholetou praxí.

Že je prostě těhotná.

Masáž

Káťa se osprchovala a já jsem ji jemně namasíroval tělovým mlékem (pořád si nedokážu pořádně představit, jak se dojí krávy). Masáž těhotných je skoro stejná jako u ostatních živočichů, jen byste měli postupovat jemněji a po pokynu „lehněte si na břicho“ musíte pár minut počkat, než se přestanou houpat. A pak se jim na zádech udělá taková boule, která občas i kope.

Horory

Přiznám se – nesnáším horory. Někdy však jdete kolem televize a zmrazí vás scéna z narozeninové oslavy, kde šílený psychopat začal rozřezávat jednoho hosta po druhém. Na stolech s jídlem přistávají kusy lidských těl.

Najednou mě něco draplo a zarylo prsty do mé paže. A Káťa těsně vedle mého ucha zachroptěla: „Ježkovy voči, mají tam brambůrky! Já bych si tak dala brambůrky!“

Už vím, proč muži umírají dřív…

Ptačí tanec se steaky

Káťa špatně tráví a není jí dobře. Snažil jsem se ji rozveselit, a protože jsem si zrovna dělal oběd, zatančil jsem jí s podkovou z lososa. Nevím, jak s rybími steaky tančí jiní lidé, ale dokud je zmrzlý, jde mu docela dobře step. Zjistil jsem, že na břišní tanec vykuchaný losos nemá žaludek. Při kozáčkovi dávejte pozor, protože mu dost cákají nohy a rybina se špatně smývá.

Když steaku uděláte z kuchyňské utěrky sukýnku, dokáže vám na dně dřezu předvést Labutí jezero. A to nemluvím o tom, co zabaletí, pokud mu tam přihodíte louskáček na ořechy! Při lambádě s druhým steakem se mu začaly trochu podlamovat nohy.

Ptačí tanec se steaky z lososa před těhotnými raději nezkoušejte, už takhle mají potíže se nepřipočurat…

Kontrola v porodnici

Čekáme na kontrolu před prenatální ambulancí. Právě tam vešla asi pětiletá dívenka s rodiči. Buď přišli ti rodiče zatraceně pozdě, nebo ta holčička nečekaně brzo…

Někdo vyšel z ambulance a za sebou jsem zaslechl: „Uf, naštěstí to nic nebylo, ale měla jsem vážně strach!“ Čekal jsem středoškolačku po divokém mejdanu, která se obávala nechtěného těhotenství. Pak jsem se otočil, uviděl sedmdesátiletou stařenku a došlo mi, jak jsem se mýlil. Zjevně mají divoké mejdany i na univerzitě třetího věku.

Sedím v čekárně s ostatními nastávajícími tatínky. Je tu s námi i šestnáctiletý kluk, napůl černoch. Hraje něco na iPhonu a mezitím stíhá přepínat hudbu a chatovat. Je neuvěřitelné, co s tím zařízením dokáže za divy! A jak se tak dívám na těhotenskou průkazku s papíry k porodu v jeho druhé ruce, napadá mě, že možná měl cvičit ovládání úplně jiného zařízení…

Koupili jsme kočárek

Prošli jsme spoustu prodejen a zjistili, že všechny kočárky jsou hrozné. Robustní konstrukce, neskladné, umělohmotné klouby i závěsy… a všechny jsou jen pro lidi s autem, takže uvezou sotva dítě, ale nákup musíte táhnout sami.

Nakonec jsme vzali obyčejný s tím, že snad časem najdeme něco lepšího. Káťa koupila i rychlozavinovačku, protože byla se žirafami, jako má těhotenský polštář, jen v jiné barvě. Pak do kočárku přibyl cestou ještě malý nákup.

Překvapilo mě, kolik lidí se snaží nahlédnout do kočárku. Zajímavé je, že pokud uvidí dítě, usmějí se a jdou dál. Ale jakmile máte v zavinovačce dítě, které vypadá dočista jako trs banánů s džusem, někteří se i vrátí, nakouknou znovu a stále si dýchají na brýle…

Káťa třídí oblečení

Káťa třídí miminkovské oblečení. Byli jsme moc překvapení, že se nějakým záhadným způsobem mezi posrávačky dostala bráchova koupací čepice. On si je totiž kupuje v ČKD mezi povlaky na kola od lokomotivy, ale nakonec se ukázalo, že to je prostěradlo s gumou do dětské postýlky.

Chtěl bych pořídit pro sebe i dítě stejné oblečení. Někdy to vypadá roztomile, když má prcek na sobě totéž, co táta. Nevíte, kde by se daly sehnat červené dupačky s kšandami a nápisem MACHO – JUST LIKE DADDY, ve velikosti M?

Káťa našla postroj na dítě, ve kterém ho můžete nosit na břiše, což jsem rád, protože s šátkem jako indiánská squaw bych chodil jen po spoustě ohnivé vody. Postroj bohužel umožňuje dítěti jen málo poloh – buď ho můžete mít čelem k prsům, což v mém případě může přinášet dítěti jen zklamání až frustraci, nebo může špunt koukat do světa. Každopádně je to praktická věcička, protože jinak bychom na prcka museli našroubovat madlo.

Vybalili jsme zimní kombinézu. Kátina sestra zabalila pro naše budoucí miminko kdeco, zjevně i věci, které ani její děti ještě nenosily. Teď bude léto, takže kombinézu prcek moc nevyužije, ale v zimě se určitě bude hodit. A jak jsme usoudili podle velikosti, akorát v zimě do ní doroste. V zimě v příští pětiletce…

Otoky

Příchod prvního dítěte je jistě obrovskou životní změnou. Troufám si říci, že dokonce tou největší, jakou muž v životě zažije. Ale neměl jsem ani tušení, že…

V posledním trimestru trápí těhotné nejčastěji otoky nohou. Dítě má už v bříšku minimum prostoru a tlačí na dutou žílu, takže brání odtoku krve. Právě jsem natřel Káťu gelem na oteklé nohy. Zpočátku ji otoky hodně trápily, ale teď už je to mnohem lepší. Nohy jí sice natékají ještě víc, ale už je jí to jedno.

Ptali jsme se kamarádky doktorky, jestli nezná něco proti otokům v těhotenství. Je sice neuroložka, přesto prokázala obdivuhodné znalosti, které nám neporadila ani gynekoložka, a dokonce jsem to nevysurfoval ani v diskuzích na internetu. Prý zabírá máloco, ale je jedna věc, která funguje na otoky přímo zázračně! Porodit…

Termín porodu

Legrační věc v těhotenství je termín porodu. Všechna vyšetření a přípravy se od něj odvíjejí, ale najednou se dozvíte, že pečlivě sledované a vypočítávané datum má stejnou hodnotu jako hlášení členských zemí EU o stavu jejich hospodářství do Bruselu. Tedy jen s tím rozdílem, že medicína získává data z biometrických měření ultrasonografie neboli vyšetření ultrazvukem. Zatímco třeba Řecko z roztočeného kola štěstí.

Další kontrola v porodnici

Jsme na druhé kontrole v porodnici. Tentokrát šla Káťa na nějaké monitory. Chtěl jsem toto vyšetření zkusit doma, ale mám místo monitoru LCD TV a pro její velikost bych potřeboval úhlopříčku přes 90 palců.

Z vlastního pozorování mohu říci, že v prenatální poradně se dveře od WC netrhnou. Kdo z vás jste měli doma těhotnou ženu, jistě víte, že dokážou chodit každé tři minuty. To znamená, že dvě těhule umí vytížit jednu toaletu asi na 130 procent.

Čekám na Káťu na kontrole v porodnici. Ze dveří s nápisem „Monitory“ vyšla sestra a ptala se, kdo je další. Zastavila se pohledem na mně. Asi byla pitomost poděkovat, že mi stačí displej mobilu a na monitor půjdu až doma.

Většinová poloha

Podle doktora je dítě ve „většinové poloze“. Nevím, co to znamená u prcka, ale náš pes má většinou polohu chrápající na zádech, s trčícími packami, rozpláclýma ušima, vyvaleným pinďulínem, nataženým ocasem a hlavou visící z postele.

Zase v porodnici

Jsme na další kontrole v porodnici. Kolem je spousta těhotných. Zejména žen. Jako kdyby tu řádil šílený inseminátor.

Do prenatální ambulance právě přišla maminka se dvěma dětmi. Jedno nese na ruce a druhé v břiše. Starší dítě na těhotné ženě vypadá jako externí disk.

Jsme na kontrole v porodnici. Asi mi hrabe. Přímo proti mně si dva holubi staví hnízdo a já přemýšlím, kdy asi mají termín, jestli holubicím otékají nohy a že musí být prima bydlet tak blízko, když na vajíčka přijdou kontrakce. Káťa se vrátila zrovna ve chvíli, kdy jsem nám začal vybírat římsu.

S těhotnou v cukrárně

Ehm… Myšlenka podávat těhotné ženě pár dní před termínem porodu moučník „císařské řezy“ se zapsala zlatým písmem mezi nejpitomější nápady v dějinách lidstva.

Monitor

Z monitoru se dvakrát ozvalo zapípání. Srdce našeho dítěte překročilo povolenou rychlost. Je to prý normální. Naštěstí to řešili domluvou a nesebrali nám body z těhotenské průkazky. Ale dostali jsme varování, vzhledem k tomu, že dnes máme termín. Pokud do čtrnácti dnů dítě nevyjede samo, budou muset zavolat odtahovku.

Doktoři na monitorech sledují činnost srdce a pohybovou aktivitu. Občas se ozve cinkání pořádného zvonce a hlasité tleskání, což znamená, že se snaží vzbudit nějaké miminko v bříšku, nebo že skončilo třetí dějství Rusalky. Nevím, co dělají, když to nezabere, jestli mají ještě ruční sirénu a klakson z lokomotivy. Dospělým člověkem zatřepete, a když tak ho proplesknete, potřebujete-li ho vzbudit… To u nenarozeného dítěte pochopitelně nejde. Tedy pokud nejste Shadowcat z X-Menů.

Hlenová zátka

Káťa se blíží k desátému měsíci těhotenství a právě vyjádřila obavu, že jí odešla hlenová zátka. Zeptal jsem se, jestli se jí teď lépe dýchá nosem, ale pak mi vysvětlila, co to je, a já si připadal jako muž. Tedy jako idiot. Nakonec má reakce mohla být i horší. Například vynadat jí, že nemá chrchlat do flašky…

Jak se rodí streptokok

O půlnoci jsem volal sanitku, vysvětlil jsem jim, že porodnice chce, abychom hned přijeli, protože musí nasadit manželce před porodem antibiotika, jelikož má streptokoka. Zdravotník jen vyděšeně hlesl: „Živýho?!“ Zaslechl jsem řidiče, jak se k němu naklonil: „Už jsi rodil?“ Zdravotník: „Ty vole, streptokoka ještě ne!“

A zase v porodnici

Káťa volala z porodnice, že mám přijet. Ptal jsem se, jak je daleko. Prý se stihnu vyčurat a najíst. Jíst určitě nebudu, nemyslím, že bych osazenstvo porodního sálu nadchl porodem své večeře.

Cestou k porodu

Když kolem třetí ráno běžíte Prahou za ženou do porodnice, moc lidí nepotkáte. Přesto jsem vrazil do nějakého byznysmena. Ačkoli myslím, že mě spíš srazilo jeho dvanáct promile. Zavolal jsem na omluvu, že se mi rodí dítě, a chtěl pádit dál. Nabídl, že mě sveze, ale prý nemůže odemknout auto. Otočil jsem pána od sloupu vysokého napětí, aby se pokoušel raději odemykat koš na psí exkrementy.

Atmosféra v porodnici

Když jsem dorazil za Káťou do porodnice, přivítala mě stejná atmosféra, jakou sledujeme v neustále rozjitřené Poslanecké sněmovně. Zjistil jsem, že se vytváří kombinací projímadla a nefunkční ventilace.

Pravidla místo ventilátoru

Na porodním pokoji možná najdete dva zalaminované listy s pravidly nemocnice. Dobře je střežte a mějte je vždy po ruce, protože to není jen hromada keců, ale jedno z nejdůležitějších, vysoce sofistikovaných zařízení, kterými můžete manželce ulehčit čas stahů s návaly horka. Používají se tak, že s nimi máváte jako debil.

Jako pes

Během porodu se často setkáte větou: „Dýchejte jako pes.“ Kátě to šlo skvěle. Několikrát mě musela okřiknout, abych ji přestal drbat za ušima. Ovšem, upřímně, když nám čtvrtá sestra ve službě po stodvacáté zopakovala „dýchejte jako pes“, nasadila manželka takový výraz, že jsem začal po porodním pokoji hledat náhubek.

Otec má u porodu své nezastupitelné místo a brzy zjistíte, že jste k tomu geneticky předvybaven. Asi jako africká veverka k lovu tuleňů. Svou přítomností naplňuje úlohu, na kterou jsme získávali praxi během návštěv gynekologie, a zvláště u těhotenských nevolností. Stejně jako lékaři jsou otcové u porodu vázáni jakousi Hippokratovou přísahou. „Především nepřekážet.“

Pokud čekáte první dítě, je problém rozpoznat, jestli stahy signalizující porod vůbec přišly, když netušíte, jak mají vypadat. Mimochodem – nezjišťujte to mezi IT specialisty. Podle nich jsou snědí, černovlasí a mají silné paže. Jinými slovy si kontrakce představují jako egyptské otroky při stavbě pyramid. Ovšem o ženě jako druhu mají ještě mlhavější představu.

Viki je tu

Viki se narodila jako docela malé dítě. Pravděpodobně ve chvíli, kdy jí přestřihli kabel a udělali z ní Wi-Fi, jí vypadaly skoro všechny vlasy. Tlaková vlna porodu jí navíc vyrazila všechny zuby. Od té doby neřekla ani slovo.

SMS příbuzným a přátelům o narození potomka

Káťa nám ve 12:02 porodila překrásnou holčičku Viki (Viktorie), aby se jí to dobře pamatovalo, protože je také čtrnáctého. Já tam byl 12 hodin s ní. A nic. Asi proto, že do mne nenacpali tolik prášků. I když jsem o ně prosil. Má asi 60 × 130 cm a nosnost 30 kg. Použil jsem rozměry postýlky, než najdu kartičku, co zůstala v porodnici. Dennis, pes, to oslavuje další rundou spánku. Dítě je v báječném stavu, Káťa také, jen by neprošla dopingovou kontrolou. Nejšťastnější rodina světa.

Hlavně nezapomenout rukavice

Hned po porodu mě zavolali a já se mohl naší dcery poprvé dotknout. Všichni používali rukavice. Já to zkusil holou rukou, ale nemyslím, že by ty rukavice používali proto, že by Viki byla toxická. Dopadlo to dobře, hlavně mi udělala radost, že se nerozpadla na molekuly, jak jsem se obával…

Snad to nebude červ

Když jsme s Káťou ještě před porodem poprvé viděli novorozené dítě, docela nás to vyděsilo. Vypadalo jako červ. Červený, zvrásněný… My jsme měli štěstí, naše dítě vůbec nevypadá jako červ. Narodila se hodně dlouhá, a jak jsem ji viděl, říkal jsem si, že vypadá jako nádherná, od smolky zdravě zelenožlutá… had.

Šup na váhu

Volala Káťa z porodnice, prý se učili vážit dítě. Porodní asistentka vysvětlovala, že se rozhodně nemusí bát úbytku váhy, po porodu je úplně normální a činí asi 10 procent. Viki vážila při narození 3 730 g, teď displej ukázal 4 150 g. Nutno přiznat, že byla oblečená. A podle všeho v plínách rozhodně nebylo helium.

Také Káťa se po porodu poprvé vážila. Nespokojeně prohlásila, že klidně mohli vyndat ještě jedno. Odhadla to na rypadlo.

Zázračné miminko

Viki byl pouhý jeden den, ale již prokazovala obdivuhodné schopnosti na rozdíl od ostatních dětí. Například poznala otce. Když mne viděla, tak obrátila oči. V sloup.

Hygiena nade vše

Káťa říkala, že s ostatními maminkami poprvé samy myly děti. Všechny jsou z toho úplně hotové. Trvalo jí to snad hodinu. To znám. Ještě dnes si vzpomínám, když jsem poprvé čistil procesor. Ten strach, abych nepoškodil nějaký pin! Ale asi to nedělají stlačeným vzduchem.

Podoba tam bude

I když je ještě brzy u dvoudenního dítěte hledat, po kom je, jsem si jistý, že po manželce má bradu a zdravotní pojišťovnu.

Návštěvy

Jsem známý svým orientačním nesmyslem, ale po dvou chodbách v porodnici jsem již schopný se pohybovat tak sebejistě, jako bych zde již někdy rodil.

Potkal jsem se v porodnici s dalším otcem, oba jsme zrovna měli dítě v náručí.

„Je to zápřah, také vás z toho hned bolí záda?“

„Hned zítra jdu reklamovat Total gym.“

Když jsem přišel do porodnice, Viki křičela a nebyla k utišení. Nevěděli jsme, co jí je. Pak jsem jí sáhl na kořen nosu. Byla zpocená. Foukl jsem na ni a okamžitě ztichla. Zkusil jsem to pětkrát a pokaždé okamžitě ztichla. Tak nevím, jestli jsem ji zchladil, nebo vždy na okamžik omdlela z mého dechu.

Sací výkon

Když držíte miminko v náručí, cítíte v pažích každý prdík, říhnutí, broukání i trávení. Dvoudenní dítě má opravdu bohaté vnitřní pochody. Jako bych držel malou motorku. Harleye.

Káťa mě nechala strčit prst do pusinky Viki, abych sám zažil její sací výkon. Jak jsem pochopil, žádné z rodiček v porodnici se zatím nespustilo mléko, ale Viki Kátě vytáhla možná i kostní dřeň.

Zkusil jsem s třídenní dcerou Viki v náručí na chodbě indiánský tanec „koj, koj, heyá, heyá“. Nevím, jestli to zabralo, ale venku se zatáhly mraky a vypadá to, že bude pršet.

Nedrážděte hostinského

Mám první akci s dcerou, abychom se lépe poznali. Domluvili jsme se, až přijede domů z porodnice, že spolu zajdeme do hospody U Ztrhaný mámy na jedno vysátý. Doufám, že mi konečně naleje, posledních 9 měsíců tam byl děsně náladový hostinský.

Něco na bolest

Káťa mi ukazovala v porodnici jednu starší sestru, která jim roznáší léky proti bolesti. Mezi maminkami má přezdívku Dealer.

Jako vejce vejci

Káťa říkala, že je Viki strašně podobná naší neteři. Ale prý mně také, tím, jak nechce jíst. Bezva. Tak bude mít aspoň něco po mně. Vřed na dvanácterníku. Aspoň si příště rozmyslí, jak si rozštěpí buňky!

Zajet nočník

Jednou z činností, kterými otcové tráví čas, než se jim vrátí rodina z porodnice, je zvelebování bydlení, třeba malování koupelny. Většina tatínků je ovšem mnohem zkušenější než já a znají takové ty triky jako „dojdi si na záchod, než ho zastavíš“, „škrabkou to jde lépe než nehtem“ nebo „zašpuntuj si vanu, jinak když ti uklouzne noha, zastavíš se až v čističce odpadních vod“.

Zasádroval jsem v koupelně několik děr. Zjistil jsem, že jedna skoba je zavrtaná do červené cihly, protože ven se vyvalila rudá voda. Přes stěnu a dlaždičky až do vany. Je to historicky první skoba, u které se projevila stigmata. Kontroloval jsem to. A že se ve Vatikánu divili!

Skoro jsem domaloval koupelnu. Zdálo se mi, že by malé tloukla bílá barva příliš do očí, až přijde z porodnice, tak jsem jí tam chtěl namaloval nějaké obrázky. Sice neumím malovat, ale nakonec se mi to povedlo! Je tam nádherný párek hrajících si ledních medvědů s iglú v pozadí a tři honící se polární lišky. Také je tam krtek, tygr, slon a velryba. Samí albíni.

Viki jsou 4 dny. Přijela se na ni podívat Kátina tchyně čili moje matka. Chtěla na záchod, ten je ale kvůli malování mimo provoz. Několikrát jsem jí nabízel exkluzivní možnost zajet nočník pro Viki a vyzkoušet, jestli funguje, ale odmítla této jedinečné příležitosti využít. I když jsem k nabídce přidal chrastítko a kousátko na dásně.

V metru

Jsme v metru, uprostřed tunelu mezi stanicemi. Vyndal jsem z kapsy mobil.

„Kdo ti volá?“ zeptala se mamka.

Podíval jsem se na displej, ani jedna čárka signálu, pak na mamku a pronesl jsem: „Chuck Norris.“

Mlékárna

Káťa dostala homeopatikum Ricinus Communis na podporu tvorby mateřského mléka. Povzbudil jsem ji, že podle reklamy by tohle mělo udělat z jednoho prsa Madetu a z druhého Kunín. Ale asi už jsem neměl slibovat, že bude mít máslo na hlavě, nohy z tvarohu a na bříšku jí začnou pořádat představení jogurtové kultury.

Doma

Překvapuje mne, jak malá Viki vždycky okamžitě ztichne, když ji pohoupu. Ať má hlad, nebo ji trápí prdíky, přesně podle Maslowovy hierarchie životních hodnot, jakmile si uvědomí, že je v rukách svého otce, všechno přehluší strach o holý život.

Vrátili jsme se z vycházky s kočárkem. Káťa je nadšená. Již dlouho jsem nezažil tak radostné setkání. Je pravda, že se neviděli již měsíce, ale je jasné, že jí celou tu dobu, co se neviděli, velmi chyběl. Teď ho konečně znovu spatřila! Svůj vlastní podbřišek.

Obě mé holky usnuly. Kátě se úžasně spravil spánek – usne během tří vteřin. Což je zázrak, protože dříve tím dost trpěla. Někdy nezabrala i nekonečných 20 sekund. Z čehož si můžete spočítat, kolik zbylo času na něžnosti. Doteď nechápu, jak se nám mohlo narodit dítě.

A je tu čas kojení. Důležité je, aby se miminko správně přisálo. „Takhle ne!“ napomíná Káťa týdenní Viki. „Udělej kapříka!“ Viki jen pokrčila rameny, zeptala se, jestli ho chceme v trojobalu, nebo namodro, a odplula do kuchyně.

Osmidenní Viki samozřejmě ještě neumí napodobit krávu, kozičku nebo psa, ale právě ukázkově předvedla na Kátin pokyn: „Jak dělá savec?“ Cuc, cuc, cuc – grg, mlask – cuc, cuc, cuc… chrrrr… „No tak, neflákat se!“ Drb, drb za ouškem. Cuc, cuc, cuc…

Trénink znakové řeči

Viki je devět dní a kupodivu stále ještě neumí mluvit, proto se ji snažím naučit znakovou řeč. Zatím zkouším tři základní gesta:

•„Mám v plínách Godzillu se střevní chřipkou.“

•„Ukotvěte mě! Prdíky mi udělaly z plíny Zeppelin!“

•„Taxi! TAXI! Rychle, kde je nejbližší mléčný bar?“

Svěrací kazajka

Káťa zavazuje malé Viki kolem ručiček zvláštní plenu, složenou do trojcípého šátku. Miminka se tak cítí bezpečněji, když je nebudí jejich vlastní pohyby, jako u maminky v bříšku. A také, řekněme si to upřímně, nic naši holčičku nepřipraví na život v této rodině lépe než dobře stažená svěrací kazajka.

Rada do života

Navštívil nás Kátin táta, přijel se podívat na vnučku. Viki dostala první z velkých životních rad: „Pořádně si prdni a neser se s tím!“ Úplně jako bych slyšel pohádkovou sudičku.

Fázová hygiena

Nastávající rodiče se mohou v moudrých knihách dočíst, že novorozené dítě celý den spí a je vzhůru asi jen hodinu denně. A to je svatosvatá pravda. Když vás poblinká, tak máte celý týden štěstí, když se dotknete pupíku, tak vám splní tři přání, a když miminko zataháte za prst, tak mu ze zadečku vyletí lízátko.

„Je to takové naše sluníčko.“ Tuhle větu o miminkách jsem doposud vnímal zcela eufemisticky. Nyní zjišťuji, že je přesnější doslovný výklad: „Je to taková naše koule plná obrovské energie, kde uvnitř probíhají jaderné reakce a na povrchu spousta erupcí.“

„Páni, lásko, ty krásně a čistě voníš!“

„Konečně jsem si namazala ruce.“

„Ale voníš tak čistě…“

„No, ráno jsem si stihla umýt nohy.“

„A voníš jako vykoupaná.“

„Večer jsem si myla podpaží.“

Během začínajícího rodičovství začnete praktikovat tzv. „fázovou hygienu“. Fázi decresco.

Prso s nehtama

Pláč je v prvním měsíci života dítěte jeho jediným projevem emocí, kterým reaguje prakticky na jakýkoli podnět. Pro novopečené rodiče je to obrovský nápor na psychiku, kdy mají pocit, že si stěží uchovají zdravý rozum, protože dětský pláč je provází takřka neustále. Realita ovšem není tak děsivá, na rozdíl od subjektivního vnímání. Odborníci se shodují, že dítě propláče maximálně 3 až 24 hodin denně.

Káťa přebaluje a Viki křičí. Zkoušel jsem ji utišit nabídnutím dudlíku, ale nejevila o něj zájem. Tím obohatila můj blok o výzkumu miminek o poznámku: „Když jim někdo vytírá zadek, nejeví zájem o potravu.“ Fascinující. Některé věci se s věkem nemění. Může to být genetické?

Když otec pohladí své novorozené miminko, proběhne každému členu rodiny hlavou jiná myšlenka:

Maminka: „Och, jak reaguje na tatínkovu ruku! To je tak úžasné!“

Tatínek: „Je tak malá, abych jí dotekem neublížil!“

Dítě: „A hele, prso s nehtama! Kolik se toho asi dá vysát přes tenhle kloub?“

V bdělém stavu rozlišujeme u dětí během prvního měsíce života dva stavy: pláč a zírání. Vše je pro ně nové a jsou ochotny zírat na cokoli, bez ohledu na to, jestli je to krásné a zajímavé, nebo naopak nudné a ošklivé. Třeba na mne se dívá i dvě minuty v kuse, než přejde do ohlušujícího řevu.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Dítě školkou povinné - Pozor, dítě!.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.