ODSE*TE SE

Copyright © 2017 by Gary John Bishop

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Veronika Šilarová, 2019

Cover © Kreatika s. r. o., 2019

© DOBROVSKÝ s. r. o., 2019

www.nasenakladatelstvi.cz

www.facebook.com/nakladatelstviomega

ISBN 978-80-7642-629-0 (ePub)

ISBN 978-80-7642-630-6 (mobi)

OBSAH

01

1. KAPITOLA

02

2. KAPITOLA

03

3. KAPITOLA

04

4. KAPITOLA

05

5. KAPITOLA

06

6. KAPITOLA

07

7. KAPITOLA

08

8. KAPITOLA

09

9. KAPITOLA

Tuto knihu věnuji svým třem sestrám, Paule, Elizabeth a Sandře, a své matce Agnes a otci Patrickovi. Spolu jsme vyrostli, spolu jsme plakali, při sobě jsme stáli a spolu bojovali. Jsem tím, kým jsem, díky vám.

Zdravím všechny zdrženlivé a ušlápnuté, svobodné matky a nezaměstnané otce, snílky a hledače; jsem jedním z vás a vy to můžete zvládnout.

01

Pro začátek…

„Toto je slovní políček od vesmíru,

abyste si uvědomili svůj skutečný

potenciál, přestali sami se sebou

vyjebávat a s plnou okázalostí

konečně začali žít svůj život.“

1. KAPITOLA

Cítili jste se někdy jako křeček v kolotoči,

kdy neustále šlapete a běžíte životem,

ale nikam se neposunujete?

Věčně jste lapeni ve smyčce nekonečného vnitřního dialogu a posuzování. Tichý hlásek vám namlouvá, že jste blázen či hlupák nebo že nejste dost dobrý. Dokonce si ani neuvědomujete, jak moc tomu věříte nebo jak moc vás to vyčerpává. Celé dny se snažíte, abyste přežili stres a napětí, snažíte se žít svůj život. V určitých momentech se vyrovnáváte s rezignací, že jestli něco neuděláte a neseskočíte z toho kolotoče, tak se možná nikdy nedostanete tam, kde chcete v životě být – že ta radost, kterou chcete cítit, ta tíha, které se chcete zbavit, nebo ten vztah, po kterém toužíte, možná nikdy nepřijdou.

Následující stránky jsou určeny lidem, kteří vedou podobný sebedestruktivní monolog, nekonečný proud pochybností a úskoků, jež omezují a znehodnocují každodenní život. Toto je slovní políček od vesmíru, abyste si uvědomili svůj skutečný potenciál, přestali sami se sebou vyjebávat a s plnou okázalostí konečně začali žít svůj život.

Musíme ale vyjít ze správného místa. Existují dva typy rozhovorů, které každý den vedete: hovory s druhými lidmi a hovory sami se sebou. Možná namítnete: „Já sám se sebou rozhodně nemluvím!“ Ve skutečnosti si však v průběhu celého dne „užíváte“ konverzace ponejvíce sami se sebou – v samotě a soukromí vlastní hlavy.

Ať jste introvert, či extrovert, kreativního, či praktického zaměření, ohromné množství času strávíte v rozhovoru… SAMI SE SEBOU! Děláte to při cvičení, práci, jídle, čtení, psaní, chůzi, posílání textovek, pláči, hádkách, vyjednávání, plánování, modlitbě, meditaci, sexu (sami se sebou a s druhými)… není snad chvíle, kdy se to neděje. A ano, děláte to i ve spánku.

Dokonce to děláte zrovna teď.

Nebojte. Neznamená to, že jste se zbláznili. Nebo jsme možná všichni tak trochu šílení. Ať tak či onak, děláme to všichni, takže se můžete uklidnit a vítejte v obludáriu.

Ve výzkumech se ukázalo, že nám každý den hlavou projde přes padesát tisíc myšlenek. Jen si vzpomeňte na všechny ty věci, o kterých si říkáte, že by bylo lepší, kdyby nebyly, nebo které se pokoušíte překonat či porazit. Tyto automatické a reaktivní myšlenky nemůžeme sice moc ovlivnit, ale můžeme z velké míry určit, kterým z nich přisoudíme důležitost. Nepřicházejí s pevným a neměnným přednastavením!!!

Podle nejnovějších objevů neurověd a psychologie právě to, jaký typ hovorů vedeme, hluboce ovlivňuje kvalitu našeho života. Profesor Will Hart z Alabamské univerzity provedl čtyři experimenty, kdy si účastníci buď vybavili, nebo prožili pozitivní, negativní či neutrální událost. Zjistil, že lidé popisující neutrální událost tak, jako by probíhala právě teď, měli pozitivnější pocity, než když stejným způsobem popisovali negativní událost. V druhém případě měli pocity nepříjemné. Jednoduše řečeno, jazyk, kterým popisujete okolnosti, určuje, jak je vnímáte, zakoušíte a účastníte se jich, a dramaticky ovlivňuje, jak přistupujete ke svému životu a vyrovnáváte se s velkými i malými obtížemi.

Souvislost mezi tím, co říkáme a jak se cítíme, je známá po stovky, ne-li tisíce let. Filozofové jako Wittgenstein, Heidegger a Gadamer moc dobře chápali důležitost a význam jazyka v našem životě. Wittgenstein tvrdí: „… soulad mezi myšlenkou a realitou lze nalézt v gramatice jazyka.“

Dobrou zprávou je, že výsledky studií trvale potvrzují, že pozitivní samomluva dokáže výrazně změnit náladu, posílit sebedůvěru, zvýšit produktivitu a ještě více. Mnohem více. Jak ukázal profesor Hart ve svých studiích, může se jednat o jeden z klíčových prvků šťastného a úspěšného života.

Špatnou zprávou je, že to platí i naopak. Negativní samomluva nám nejenom může způsobit špatnou náladu, ale také v nás vytvořit pocit bezmoci. Malé problémy vnímáme jako velké – a dokonce je vytváříme tam, kde předtím žádné nebyly. A přichází převratná zpráva: vaše samomluva s vámi vyjebává, a to způsoby, jaké si ani nedokážete představit.

Když už toto všechno víme, pojďme si ujasnit jednu věc: i když je tématem této knihy, jak používat správný jazyk, aby se vám zlepšil život, vůbec NETVRDÍM, že byste měli najednou začít myslet pozitivně nebo používat osobní afirmace.

Taková doporučení se přetřásají do omrzení a uplatňují s různou mírou úspěchu, ale určitě se jimi tady nebudeme zabývat.

Nebudu po vás chtít, abyste si opakovali, že jste tygr, a tím osvobodili své vnitřní zvíře. Zaprvé, nejste tygr a zadruhé… no, prostě nejste tygr. Na někoho to funguje, ale takovýto přístup je pro mou skotskou náturu nejedlý. Pro mě jsou takovéto věci, jako by mě někdo nutil sníst kyblík javorového sirupu s drobky vánočního cukroví z minulého roku. Díky, ale ehm, ne, díky.

Omlouvám se všem svým „pozitivně laděným“ čtenářům, ale my se vydáme jiným směrem! Tato kniha má být opravdovou pomocí – upřímnou a vhodnou právě pro vás, která vás posune do vyšších pater vašeho skutečného potenciálu.

ROZDÍL MEZI ÚSPĚCHEM A SELHÁNÍM

„Pokud jsou lidské emoce z velké části výsledkem myšlení, pak můžeme ve značné míře ovládat své pocity ovládnutím svých myšlenek – nebo změnou zvnitřněných vět či samomluvy, které především jsou příčinou jejich zrodu.“

Autorem citátu je Albert Ellis, jeden z otců moderní psychologie. Ellis zjistil, že to, jak myslíme a mluvíme o svých zážitcích, mění, jaký z nich máme pocit. Jednoduše řečeno, naše myšlenky jsou spolunocležníky našich emocí.

Ellis také přišel na to, že způsob, jak uvažujeme, je často zcela iracionální.

Vzpomeňte si jen, kolikrát jste si řekli něco ve smyslu „to jsem ale blbec“, „vždycky to zpackám“, „tohle je konec“ nebo se nějak záporně vyjádřili k události jako „tohle je ta nejhorší věc, co se mi v životě stala“.

Zvedněte ruku, pokud jste někdy přehnaně reagovali na něco, co vám ve zpětném pohledu přijde jako naprosto nedůležité. Dobře, ruce dolů, lidé se dívají a začínáte vypadat trochu hloupě. Když si událost znovu vybavíte, uvidíte, že těsně před takovouto zdánlivě náhodnou neadekvátní reakcí došlo k výbuchu urážlivé samomluvy a BUM! a vaše dobré já se opět vytratilo.

Některé věci, které říkáme a děláme, nejsou vždy obzvláště racionální, ale i přesto je říkáme a děláme! A ve skutečnosti nevidíme, co sami sobě působíme, ani jaká emoční rezidua v nás zanechává i ta nejmírnější forma negativní samomluvy.

Chápejte, nemusí se vždy jednat o dramatickou samomluvu, někdy je nenápadná, ale stejně oslabující. Když začínáte s něčím novým, pomyslíte si třeba: „Je to tak těžké. Co když to nezvládnu včas?“ Nebo si děláte starosti s tím, na kolik způsobů to můžete „zmrvit“, takže začnete cítit úzkost a obavy. Jindy negativní samomluva způsobuje pocity hněvu, smutku či marnosti, které se projevují v různých, zdánlivě nesouvisejících situacích.

Taková samomluva vám život neusnadňuje. Čím častěji si říkáte, jak je něco těžké, tím těžší se to bude skutečně zdát. Bohužel vzhledem k tomu, že neustále nasloucháme nepřerušovanému proudu svých automatických, vnitřních myšlenek a že jsme si natolik navykli na kritický hlas uvnitř hlavy, často si ani neuvědomujeme, jak negativní myšlenky každým okamžikem působí na naši náladu a chování, a z toho důvodu nakonec uděláme – nebo neuděláme – to, co po nás chce naše racionální myšlení.

Jednoduchý příklad. Na chvilku se zamyslete nad svými každodenními povinnostmi, z nichž máte největší hrůzu, a jenom proto, že jste je ve své hlavě nechali vyrůst v něco horšího, než skutečně jsou. Někdy se vyhýbáme jednoduchým věcem jako složit vyprané prádlo nebo vyndat nádobí z myčky, i když to ve skutečnosti nestojí mnoho času ani úsilí. Když nad námi trvale visí dostatečné množství takovýchto malých úkolů, není těžké je smíchat na jednu hromadu s většími, důležitějšími věcmi, až se nakonec začneme cítit zahlcení či vyčerpaní životem.

Proč určitým věcem v životě „vzdorujeme“? O takovýchto úkolech vedeme osobní hovory, které jsou pevně zakořeněné v nějaké formě negativního názoru. Rozhlédněte se po takových „zásecích“ ve svém vlastním životě a pochopíte, co tím myslím. Uvízli jste v docela silné zácpě samomluvy.

JAK JAZYK MĚNÍ ŽIVOT

Způsob mluvy nás neovlivňuje jenom v daném okamžiku. Může proniknout do podvědomí, stát se součástí našeho vnitřního prostředí a dlouhodobě měnit naše myšlenky a chování.

S reálným každodenním dopadem způsob promluvy k sobě a druhým bezprostředně určuje, jak vnímáme život, a toto vnímání pak přímo ovlivňuje naše chování v daném okamžiku. Pokud ignorujete své vjemy, činíte tak na vlastní nebezpečí! A pokud žijete v iluzi, že žádné vjemy nemáte, je to ještě horší.

Když někdy říkáte, jak „nespravedlivý“ život je, začnete jednat v souladu s tímto náhledem, být vztahovační, a jak ukázaly studie, vyvíjet menší úsilí při práci, protože jste se už předem rozhodli, že to stejně nemá smysl. Náhled, jak je vše nespravedlivé, se brzy promění ve vaši realitu.

Na druhou stranu, člověk, který vnímá, že úspěch je na dosah, nejenom, že dá vše do toho, aby ho dosáhl, ale bude mít spoustu energie a celou dobu jednat na základě výchozího náhledu, že uspěje. Jednoznačně řečeno, věřit ve svůj úspěch je pouze jednou (ačkoliv důležitou) částí úspěchu. Obdobně existuje způsob, jak úžasných věcí dosáhnout i bez takového přesvědčení, i když cesta to bude hrbolatější!

Pokud vám dělá starosti, že tento druh osobního přesvědčení vám chybí, ČTĚTE DÁL!

Stoický filozof Marcus Aurelius, který se později stal římským císařem, napsal: „Napříště tedy nezapomínej se řídit při všem, co tě navádí k zármutku, touto zásadou: ‚Tohle není neštěstí, ba naopak, je štěstí, že to snáším statečně!‘“1

1 Český překlad R. Kuthan

Je zcela v naší moci určit, jak budeme uvažovat a mluvit o svých problémech. Mohou být nepříjemností, nebo odrazovým můstkem. Mohou nás tížit, nebo nás povznášet.

Stoičtí filozofové jako Marcus Aurelius ve skutečnosti věřili, že vnější události nad námi nemají vůbec žádnou moc. Vytváříme si svou osobní realitu vlastní myslí.

„Zbav se pocitu škody a zbavíš se škody. “ 2

2 Český překlad R. Kuthan

Na chvilku se nad tímto tvrzením zamyslete.

Nakolik jste ochotní připustit, že váš život je takový, jaký je, nikoliv vzhledem k tíži okolností či situace, ale spíše kvůli tíži samomluvy, která vás táhne dolů? Že to, co můžete nebo nemůžete dokázat, je mnohem příměji ovlivňováno nějakou nevědomou reakcí než samotnou realitou života?!

„Nejde o to, že musíte najít odpověď,

tou odpovědí jste vy.“

Pokud se budete stále dívat někam jinam (mimo sebe) na životní okolnosti a horečně se snažit jim uniknout, budete se setkávat se stále stejnou reakcí. Nulová síla, nulová radost, nulová vitalita. Přinejlepším to bude houpačka mezi úspěchem a zklamáním, radostí a zoufalstvím. Někdy se okolnosti prostě nezmění, někdy ustrnou a zrají. Co když se ta věc, o niž usilujete, ta věc, o které jste si jistí, že vás učiní šťastnými, lepšími či sebevědomějšími, nestane? Co pak? A i když to jednoho dne třeba přijde, co se bude dít s vaším životem v době mezi dneškem a oním dnem?

Tato kniha po vás bude chtít, abyste hledali odpovědi, nikoliv někde tam venku, nýbrž uvnitř sebe. Nejde o to, že musíte najít odpověď, tou odpovědí jste vy. Svým klientům stále opakuji, že lidé celý život čekají na kavalerii a vůbec si neuvědomí, že tou kavalerií jsou oni sami. Váš život čeká, až se konečně dostavíte.

PŘEŠKOLTE SVŮJ MOZEK – SLŮVKO PO SLŮVKU

Všechna tahle tvrzení o našem podvědomí nejsou jen snůškou psychoblábolů.

Vědci objevili, že naše myšlenky doslova mění fyzickou strukturu mozku. Tento jev, nazývaný neuroplasticita, převratným způsobem mění naše uvažování o lidské mysli.

Jak v průběhu života získáváme nové znalosti a zkušenosti, náš mozek neustále uspořádává a přeuspořádává nervové dráhy, které ovládají naše myšlení a chování. To nejlepší na tom je, že můžeme nasměrovat své myšlenky tak, abychom tyto dráhy sami záměrně měnili. A nejjednodušší je tyto dráhy formovat prostřednictvím vědomé, záměrné samomluvy. Takový dialog jde přímo „na dřeň“ a přebírá kontrolu nad vaším životem.

Stejně jako rozvíjíme návyky opakováním určitého chování, dokud se nestane „automatickým“, můžeme využít i přesvědčivého, asertivního jazyka, abychom do svého života zavedli trvalou změnu. Jde o mnohem více než o radostné myšlenky (zatím ale ještě nebouchejte šampaňské) – na mozek takto totiž působíte přímo na biologické úrovni.

O svých emocích dokážeme rozhodovat řízením svých myšlenek. Myšlenky dokážeme formovat svým vědomým přístupem, pečlivým výběrem slov a používaného jazyka. Hodně přitom záleží na naší základní toleranci vůči vlastnímu stylu myšlení a ochotě ho změnit.

Vše začíná vědomým rozhodnutím hovořit jazykem, který více pomáhá, než škodí. Budeme-li používat správný jazyk a zasazovat své problémy do světla, které je činí přístupnějšími, můžeme téměř doslova převrátit způsob, jakým vidíme svět a přistupujeme k němu. Všechny ty věci, které jste slyšeli a četli o „vytváření vlastní reality“? Nejen že je to možné, ale miliony lidí na světě to už dělají! A to nejlepší na tom je, že nejenom tvoří, ale také na tomto základě jednají a žijí.

Pamatujte, že nehledě na to, jak obtížné, náročné či naléhavé životní okolnosti jsou, základní způsob, jakým se k těmto podmínkám vztahujete a přistupujete k nim, bude mít největší vliv na to, jak vše nakonec skončí. Opět, odpověď je uvnitř vás, nikoliv venku.

To, jak mluvíme a jak uvažujeme, a tedy jak vnímáme své okolí, vytváří nejhlubší základ reality. Vytvořte si realitu, ve které chcete žít, tak, že začnete vést takové rozhovory (se sebou a s druhými), které vám skutečně pomáhají tvarovat realitu. Jednoduchý způsob, jak přerámuji své každodenní „problémy“, je, že k nim přistupuji jako k příležitostem. Okamžitě se v mém životě promění na věci, které mi slouží k dalšímu vzdělávání a růstu. Jsem na ně zvědavý a zajímají mě místo mých obvyklých pocitů otrávenosti a znechucení!

ASERTIVNÍ VERSUS NARATIVNÍ

A jak si tedy člověk vytváří vlastní realitu? Tak, že změní svou samomluvu z narativního proudu (kdy mluvíte o sobě, druhých a životě, dialogu hodnocení a posuzování) na asertivní, kdy odložíte stranou všechen běžný „hluk“ a uplatníte svou moc tady a teď.

Jednou z prvních chyb, jakou děláme, je, že mluvíme o něčem, co uděláme nebo kým budeme v budoucím čase. A to ani nezmiňuji všechna „bych“ a „zkusím“! Na podvědomé úrovni se už rozhodujeme, kdy se to stane, a určitě to není právě v tomto okamžiku.

Důvodem, proč tak často nedodržíme novoroční předsevzetí, je, že je obvykle vyjadřujeme jazykem v „budoucím“ čase, tedy jako něco, co uděláme později, jindy. Velmi často jsou to také věci, které nechceme dělat, kterých se chceme zbavit. Cítíme tak velkou naději a nadšení na samotném počátku, ale šťáva nám dojde ve chvíli, kdy nás nevyhnutelná realita udeří do tváře. Zůstanete stát, sami a opuštění, v obrovské jámě svého života, kterou tam vyhloubilo chování, s nímž jste přeci „přestávali“. To jsou přesně ty chvíle, kdy se váš vnitřní dialog utrhne z řetězu! Co když jste si slíbili, že zhubnete, a teď máte chuť na pizzu, nebo jste chtěli ušetřit nějaké peníze, ale bez té bundy prostě nemůžete žít, obzvlášť teď, když je ve výprodeji? Jak se člověk vyrovná s chvílemi, kdy nadšení opadne a znovu se objeví staré myšlenkové vzorce? Co uděláte místo toho ?

Asertivní samomluva nastává, když vznesete nárok na tento okamžik v čase, právě tady a teď. Když začnete hovořit ve smyslu „já jsem…“ nebo „já přijímám…“ nebo „já uznávám…“ nebo „já prosazuji…“ – což všechno jsou příklady účinného a rozhodného použití jazyka, namísto narativního „já budu…“ nebo „já udělám…“

Používání asertivního jazyka v přítomném čase má nejenom silný fyziologický a psychický dopad, nýbrž i nanejvýš reálné okamžité účinky. Mezi „vytrvám“ a „budu vytrvalý“ je ohromný rozdíl. Jedno z tvrzení zasahuje do přítomného okamžiku vašeho života, druhé přežívá spíše jako popis toho, co jednou přijde, než co je zde. K tomu všemu je třeba, abyste každodenně zkoušeli mluvit asertivně a všímali si, kdy používáte obecnější, spíše narativní způsob mluvy.

JAK POUŽÍVAT TUTO KNIHU

V této knize naleznete můj vlastnoruční výběr osobních výroků, které vám mají dodat sílu, životní energii, povzbuzení a odvahu jednat ve vlastním životě.

Naleznete zde také citáty slavných osobností historie a filozofie a krátká shrnutí vědeckých zjištění, která mají ukázat opodstatněnost mého přístupu, avšak nikoliv jej dokázat. To vše je sice pěkné, ale jediný skutečný způsob, jak číst a přistupovat k této knize, je sám si vyzkoušet a ověřit, co zde tvrdím. Vyhraďte si čas na vlastní přemýšlení, hloubání a experimentování. Není lepších znalostí než těch, které jste si sami ověřili vlastní zkušeností.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Odse*te se.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.