Obsah

Ideální trasy pro...

Úvod

Objevte Tokio

Stravování

Nakupování

Sport a zábava

Historické milníky

Doporučené trasy

Císařský palác a okolí

Marunouči a Ginza

Roppongi a Akasaka

Aojama a Haradžuku

Šibuja a Ebisu

Šindžuku

Janaka a Ueno

Ikebukuro a Medžirodai

Asakusa

Fukagawa a Rjógoku

Cukudadžima a Tojosu

Odaiba

Kawagoe

Kamakura a Enošima

Hakone

Nikkó

Praktické informace

Ubytování

Restaurace

Noční život

Tipy A–Z

Užitečné fráze

Literatura a film

O publikaci

Ideální trasy pro…

Milovníky umění

Začněte v „uměleckém trojúhelníku“ čtvrti Roppongi (trasa 3), pak se ponořte do mírně anarchistického komplexu Design Festa Gallery (trasa 4) nebo navštivte galerie současného umění ve Fukagawě (trasa 10).

Samotáře

Svatyně Meidži-džingú (trasa 4) se také může stát oázou klidu, ale chcete-li spěchajícím davům utéct úplně, zamiřte do zahrad Kijosumi (trasa 10) anebo na celodenní výlet do kopců kolem Kamakury (trasa 14) či Nikkó (trasa 16).

Děti

Mládeži se většinou líbí jízda na monorailu či na ruském kole na umělém ostrově Odaiba (trasa 12) nebo na lanovce či na pirátských lodích v Hakone (trasa 15). Pokud jde o hračky, je zde Kiddyland v Haradžuku (trasa 4).

Labužníky

Slavný rybí trh Cukidži je prostě třeba navštívit (trasa 11), stejně jako „megaobchod“ s potravinami Isetan (trasa 6). Špatným tipem není ani výlet do Kawagoe (trasa 13), kde je možno ochutnat tradiční jídla ve stylu starého sídelního města Edo.

Milovníky historie

Obejděte si Císařský palác (trasa 1), seznamte se s historií města v Muzeu Edo-Tokyo (trasa 10) a získejte větší přehled díky Tokijskému národnímu muzeu (trasa 7).

Milovníky vědy a techniky

Navštivte nejlepší tokijské muzeum vědy Miraikan na umělém ostrově Odaiba (trasa 12) nebo Centrum vzájemné komunikace NTT v Šindžuku (trasa 6).

Obdivovatele parků a zahrad

Nádhernými tradičními zahradami jsou Činzan-só (trasa 8). Za vidění stojí i zahrady Císařského paláce a park Hibija-kóen (trasa 1), stejně jako Národní zahrady v Šindžuku (trasa 6). Park Jojogi-kóen (trasa 4) je pro změnu výborným místem pro pozorování lidí.

Nákupní maniaky

Všichni ti, kdo sledují módní trendy, by se měli soustředit na lokality Ginza (trasa 2), Aojama, Haradžuku (trasa 4) a také Šibuja (trasa 5). Velký výběr řemeslných výrobků najdete zase v částech Asakusa (trasa 9) a Janaka (trasa 7).

Úvod

Úvod týkající se geografie Tokia, zdejších zvyků, reálií a kultury, k tomu zajímavé informace o místní kuchyni či historii a dále tipy, jak zde strávit čas.

Objevte Tokio

Stravování

Nakupování

Sport a zábava

Historické milníky

Výhled na obrovskou metropoli Japonska - Tokio

Objevte Tokio

Mohlo by se zdát, že procházet a objevovat největší světovou megalopoli pěšky není zrovna nejrozumnější. Přesto je to však ten nejlepší způsob, jak se seznámit s její fascinující historií, současností, ale také s jejími oázami klidu.

Na první pohled Tokio působí dojmem chaotického urbanistického experimentu, který se vymkl kontrole. Při bližším zkoumání ale zjistíte, že jde o přirozeně vzniklý systém s paprskovitou strukturou s Císařským palácem uprostřed. Ve 23 centrálních městských obvodech zvaných ku žije něco přes 9 milionů lidí; každý obvod má vlastní infrastrukturu a určitou míru samosprávy, navzájem je pak propojuje vysoce efektivní dopravní systém.

Metropolitní prefektura Tokio (Tókjó-to) je jednou ze 47 prefektur Japonska, rozkládá se na ploše 2187 km2, patří k ní dalších 27 měst, 14 městeček a také spousta ostrovů a ostrůvků – a bydlí v ní asi 12,5 milionu obyvatel; v širší aglomeraci pak počet obyvatel přesahuje 35 milionů. Ze sousedních prefektur dojíždějí do Tokia denně miliony lidí za prací i za zábavou – jenom zřídka tady uniknete davům.

Tradice a kultura

Přes veškerou svou modernost je Tokio městem pevně spjatým se svou minulostí, ve kterém stále vzkvétají tradice a kulturní zvyklosti někdejšího města Edo (což byl původní název města do roku 1868). Mezi postmoderní architekturou a množstvím silničních estakád najdete stovky chrámů, svatyní a buddhistických soch. Ve čtvrti Asakusa je to třeba významný buddhistický chrám Sensó-dži, v Haradžuku pak šintoistická svatyně Meidži-džingú nebo značně kontroverzní svatyně Jasukuni-džindža poblíž poklidné oázy tohoto velkoměsta – Císařského paláce.

Přestože Tokiu chybí rozsáhlejší plochy zeleně, tak jak je známe z jiných velkých měst, i zde najdeme celou řadu menších zahrad a parků – často ještě pozůstatků města Edo – kde se můžete v klidu projít a rozjímat a přitom na okolní vegetaci pozorovat střídání ročních období. Město se pyšní i spoustou obchůdků s rukodělnými výrobky a také škol s výukou tradičních umění a řemesel – což napomáhá nadále uchovávat dovednosti předávané po celá staletí z generace na generaci. Rozhlédněte se pozorně kolem sebe a zjistíte, jak se výše zmíněná skutečnost odráží v designu například těch nejmenších detailů tokijských mrakodrapů, v dopravním systému, v galeriích moderního umění anebo dokonce i v záležitostech jako je hi-tech elektronika.

Doprava po městě

Navzdory tomu, že město se od komplexu Císařského paláce táhne mnoho kilometrů na všechny strany, doprava po něm je díky metru a pozemní lince japonských železnic Jamanote-sen snadná. Tato trať má na mapě elipsovitý tvar a objet po ní vnitřní město zabere asi hodinu. Mnoho hlavních tokijských památek, hotelů i dalších zajímavých míst se nachází poblíž stanic této trati. Ještě větší okruh městem opisuje linka metra Oedo.

Oblasti města dál od linky Jamanote-sen představuje stará část Šitamači (neboli „dolní město“), kde se nacházejí čtvrti Asakusa nebo Rjógoku, ale také moderní tvář metropole, jako je futuristický umělý ostrov Odaiba.

Život v Tokiu

Na návštěvníky z ciziny působí obyvatelé Tokia většinou jako dobře oblečení, spořádaní a pořádkumilovní občané. Životní úroveň v Tokiu zůstává na velmi vysoké úrovni – pro pozorovatele zvenčí se výrazně nezměnila od dob konjunktury koncem 80. let 20. století. Město se také momentálně připravuje na pořádání letních olympijských her v roce 2020. Nicméně jeden rozdíl tady je – v posledních letech narostl počet bezdomovců (ať již je za jejich současným stavem jakýkoli příběh). Pozoruhodné však je, jak jsou jejich „domovy“ v městských parcích (z kartonových krabic či z modrého igelitu) většinou čisté a uklizené.

Rozmanitost a zdvořilost

Japonsko je výrazně monokulturní zemí, jeho hlavní město se však v tomto směru pozvolna proměňuje. Mladé lidi sem láká poněkud méně tradicemi „sešněrovaný“ životní styl. Zahraniční studenti sem přijíždějí studovat japonštinu i jiné obory, někteří zde pak i nějakou dobu zůstávají. Dnes žije ve městě trvale okolo 420 000 cizinců – většinou Korejců, Číňanů, japonských Brazilců nebo Filipínců, ale také Američanů či Evropanů.

Je jen málo velkoměst, která si zachovávají přívětivost a srdečnost k cizincům, jako je tomu v Tokiu. Obyvatelé Tokia vás asi hned nepozvou do svých domovů (navíc mnozí bydlí, pokud jde o rozměry bytů, ve skutečně hodně stísněných podmínkách), jinak se však budou snažit vám všemožně vycházet vstříc a být vám nápomocní, byť by jim byla někdy trochu na překážku jejich slabší angličtina. Dejte si tu práci a naučte se před cestou do Japonska alespoň pár základních slovíček a frází v japonštině – uvidíte sami, jakou to místním udělá radost a jak to ocení. Některé zásadní odlišnosti v etiketě a bontonu.

Podnebí

Kromě obvyklých čtyř ročních období má Tokio také období dešťů, které většinou přichází v červnu a červenci. Jaro bývá nádherné – zejména koncem března a počátkem dubna, kdy kvetou sakury. Léto pak přináší vlhká subtropická horka, která většinou trvají až do září. Podzimní dny jsou potom většinou slunečné, s modrou a bezmračnou oblohou a příjemně chladivými večery, krásy přírody navíc umocňuje barvící se listí. Zimy jsou v Tokiu mírné a většinou beze sněhu.

Pestré slavnosti

Macuri (slavnosti) jsou již po dlouhý čas nedílnou součástí života v Tokiu, s trochou nadsázky se dá říci, že nějaké oslavy se konají snad každý týden. Naplánujte si svou návštěvu města tak, abyste při některých slavnostech mohli být přítomni; nejde jen o barvitou show samotnou, ale také o to, vidět jindy uhlazené Japonce při tom, když se zbaví zábran a trochu si „vyhodí z kopýtka“.

Hlavními svátky ve městě jsou Sandža-macuri v druhé půlce května, Fukagawa-macuri v srpnu a Kawagoe-macuri v říjnu. Slavnosti macuri jsou původně náboženského charakteru a jsou spjaty vždy s určitým ročním obdobím – nejsou však pouze projevem díkůvzdání či prosbou o přízeň božstev, ale upevňují i sounáležitost komunity a konají se na oslavu čiré radosti ze života.

Zejména v létě pak probíhají i různé lokální slavnosti, které mají charakter velkých pouličních party se spoustou jídla a pití a někdy též s působivými rekonstrukcemi či historickými průvody na připomenutí významných dějinných událostí – jako je třeba pohřeb prvního šóguna z rodu Tokugawa, který si pravidelně připomínají ve městě Nikkó.

Třesoucí se země

Zemětřesení v roce 2011 o síle devíti stupňů Richterovy škály a s epicentrem pouhých 370 kilometrů od Tokia připomnělo obyvatelům Japonska, v nakolik nejistém prostředí žijí. Japonsko leží v místě styku čtyř tektonických desek, proto se přibližně 20 % nejsilnějších zemětřesení na světě odehraje právě zde. Zemětřesení a následné tsunami v roce 2011 (nazývané Zemětřesením v Tóhoku) si vyžádalo asi 18 000 životů a s ním spjatá havárie jaderné elektrárny Fukušima evakuaci desítek tisíc lidí.

Ještě blíže Tokiu bylo epicentrum tzv. Velkého zemětřesení v Kantó v roce 1923, které srovnalo se zemí celé čtvrti Tokia a vyžádalo si na 58 000 obětí; obě tyto neblahé události připomínají místním lidem to, jak zranitelné je město v případě skutečně velkých otřesů.

Odhaduje se, že zemětřesení o síle 7,3 stupně Richterovy škály, které by zasáhlo město během večerní dopravní špičky, by mělo na 13 000 obětí a způsobilo by škody ve výši asi 1 bilionu amerických dolarů. Rady, co dělat v případě záchvěvů a otřesů země.

Únik z města

Přes všechny civilizační vymoženosti a konzumní okázalost přijde někdy i na toho nejvíce městsky založeného člověka touha na chvíli betonovou ulitu Tokia opustit. Díky propracovanému a efektivnímu systému japonských železnic to není až tak složité. Podle nálady a zájmů si lze vybrat mezi starosvětským Kawagoe, zen-buddhistickou Kamakurou, jezerní krajinou v národním parku Hakone či městem Nikkó plným chrámů a svatyní. Všechny uvedené lokality – nemluvě o některých pěkných plážích na pobřeží Pacifiku či o mohutném kuželu hory Fudži – jsou z centra Tokia vlakem dosažitelné za méně než dvě hodiny.

Je však na místě připomenout, že takový výlet mimo město může být někdy (zejména o víkendu) docela náročný – protože se vám může stát, že stejný nápad dostane půlka Tokia.

Celonárodní svátky

Většina Japonců mívá dovolenou během těchto tří období: kolem Nového roku (přibližně od 25. prosince do 4. ledna), během tzv. Zlatého týdne (29. dubna – 5. května) a v době svátku Obon (zhruba deset dnů okolo 15. srpna).

Ostrov (ze) smetí

V Tokiu přišli na téměř geniální nápad, jak nakládat s horami odpadků, které vytvářejí miliony obyvatel. V tokijském zálivu vznikl ostrov eufemisticky nazvaný Ostrov snů (Jume no Šima), který je tvořen odpadem. Celý projekt začal po roce 1960, ostrov Jume no Šima byl již mezitím pokryt půdou a ornicí a vznikl na něm park se sportovními hřišti, tropický skleník a další stavby. V tokijském zálivu však nadále pokračuje výstavba dalších ostrovů snů z navezeného odpadu.

Za poslední desetiletí se také zpřísnila pravidla pro hospodaření s odpady. Místní lidé i návštěvníci města mohou k lepšímu využití odpadů přispět tím, že je budou třídit na spalitelné (kuchyňské odpadky, textil, mastný papír), nespalitelné (plasty, kovy, keramika) a recyklovatelné (PET lahve, novinový papír, lepenka nebo baterie). Nádoby na různý typ odpadu najdete dnes na většině veřejných míst, včetně nádraží a stanic metra.

Společenský drink ve čtvrti Asakusa

Busem nebo na kole?

Jste již unaveni procházkami po městě? Pak je tu možnost organizovaných vyhlídkových jízd autobusem či minivanem s komentářem v angličtině, které pořádají společnosti Hato Bus (www.hatobus.com; tel.: 3435 6081), Japan Gray Line (www.jgl.co.jp/inbound; tel.: 3595 5939) nebo Sunrise Tours (www.jtb-sunrisetours.jp; tel.: 5796 5454).

Tokyo Great Cycling Tour (tel.: 4590 2995; www.tokyocycling.jp) zase nabízí dvě varianty komentovaných šestihodinových cyklistických vyjížděk, každá stojí 10 000 ¥. Sobotní trasa vede kolem zálivu na umělý ostrov Odaiba, nedělní trasa Sumó vás zavede do Rjógoku.

Pro baťůžkáře nabízí město možnost bezplatných komentovaných procházek, které vedou dobrovolníci a komentář poskytují v několika jazycích (http://gotokyo.org/en/tourists/guideservice).

Soumrak ve čtvrti Ginza

Při návštěvě Tokia si nenechte ujít…

Sushi, které vám ke stolu přiveze pohyblivý pás. Porce sushi na talířcích se pohybují na pásu vinoucím se kolem většiny stolů v podniku zvaném kaitenzuši, např. v Katsu Midori ve čtvrti Šibuja.

Procházku v parku Jojogi-kóen. Pro pozorování lidí není asi v Tokiu lepší místo než tato oáza zeleně – zejména o víkendech a v době, kdy rozkvetou třešně.

Mejdan ve čtvrti Roppongi, Šibuja nebo Šindžuku. Tokio je proslulé nočním životem – na výběr je řada podniků, od těch kýčovitých (jako Robot Restaurant) až po prvotřídní diskotéky a kluby.

Zastávku v „mládežnických okrscích“ Šimokitazawa a Kóendži. V těchto čtvrtích najdete spoustu funky kaváren, barů, knihkupectví a butiků, kde kvete japonská kreativní a alternativní kultura.

Návštěvu trhu Cukidži. Největší rybí trh na světě je oblíbeným místem i pro turisty, které nezklame čerstvým zbožím a osobitou atmosférou.

Misku polévky rámen v bufetu. Japonská polévka rámen se dnes vaří po celém světě, ale není nad to dát si ji přímo v Tokiu – tady vás přijde na polovic a chutnat vám bude dvakrát tolik! A nezapomeňte ji srkat pořádně nahlas!

Ghibli Museum. Vydejte se na chvíli do světa Totora v Ghibli Museu, jediném tematickém zábavním parku na světě, který je věnovaný práci legendárního animátora Hajao Mijazakiho.

Výhled z věže Tokyo Skytree. Druhá nejvyšší stavba na světě (měřící 634 metrů) byla dokončena v roce 2012 a jedná se o technický zázrak, který nabízí bezkonkurenční výhled z výšky na celou obrovskou megalopoli.

Noc v kapslovém hotelu či love hotelu. Kapslové hotely, jak název napovídá, nabízejí přespání v uzavřených kapslích či kójích, kde je zpravidla kromě postele k dispozici pouze maličká televize; sociální zařízení a koupelny jsou společné. Love hotely (tedy hodinové hotely) jsou určeny párům, které touží po soukromí. Bývají dobře vybaveny a můžete v nich zůstat přes noc nebo jen dvě hodiny. Račte si vybrat.

Trochu umění. Národní umělecké centrum, Muzeum umění Suntory a Umělecké muzeum Mori tvoří tři vrcholy projektu Art Triangle Roppongi. Po návštěvě jednoho z nich si schovejte vstupenku a získáte slevu na vstupné do zbývajících dvou. Mapu s galeriemi v této části Tokia dostanete v uvedených muzeích nebo na internetu na www.mori.art.museum/eng/atro/index.html. Další informace v angličtině ohledně výstav získáte také na webových stránkách www.tokyoartbeat.com.

Rikši v Asakuse během špičky

Davy na ulici Takešita-dóri v okrsku Haradžuku

Užitečné tipy:

Otevírací doba. Obchody mají většinou otevřeno od 10.00 či 11.00 do 19.00 nebo 20.00, často ale i déle. V neděli se běžně prodává, a když už má některý obchod jeden den v týdnu zavřeno, bývá to zpravidla v pondělí nebo ve středu.

Návštěva Císařského paláce. Veřejnosti je umožněno vidět zblízka Císařský palác (Kókjo) pouze 23. prosince (v den císařových narozenin) a 2. ledna, kdy císař a další členové rodiny zdraví z balkonu tisíce gratulantů. Chcete-li se vyhnout davům, zapište se na bezplatnou prohlídku tzv. Vnitřní svatyně, která se koná dvakrát denně; více informací na www.kunaicho.go.jp.

Informace pro návštěvníky. Nejvíce informací získáte v Tokyo Tourist Information Centre (1F budova Tokijské metropolitní radnice, budova č. 1, 2-8-1 Nishi-Shinjuku, Shinjuku-ku; www.tourism.metro.tokyo.jp; tel.: 5321 3077; denně 9.30–18.30). Dozvíte se zde také o možnosti 10 různých bezplatných komentovaných prohlídek.

Procházky v parku. Bezplatné 90minutové pěší prohlídky parku Ueno-kóen s komentářem v angličtině vedou dobrovolníci vždy ve středu, v pátek a v neděli v 10.30 a v 13.30. Vychází se od informačního kiosku vedle Národního muzea západního umění.

Kouření. Kouření je zakázáno na mnoha veřejných místech. Ve většině restaurací a barů je kouření povoleno, v některých však pouze ve vyhrazených částech podniku. Také kouření na ulici je v poslední době potíráno v některých okrscích vnitřního města – jako jsou Čúó nebo Šindžuku.

Toalety. Veřejné toalety najdete na všech nádražích a stanicích metra i v obchodních domech a nákupních centrech. Příležitostně narazíte i na jednoduché záchody tureckého typu, mnohem častěji však na hi-tech toalety, kde se víko toalety zvedá a sklápí samo, podle toho, jak vstupujete nebo opouštíte kabinku.

Vícedenní jízdenky na vlak. Plánujete-li po Japonsku hodně cestovat vlakem, vyplatí se vám vícedenní jízdenka Japan Rail Pass (www.japanrailpass.net). Je třeba ji zakoupit ještě před odletem do Japonska a na výběr je jízdenka na 7, 14 nebo 21 dnů. Pro cestování v nejbližším okolí Tokia je pak výhodnější jízdenka JR East Pass (www.jreast.co.jp).

Pronájem jízdních kol. Odvážní a neohrožení cestovatelé se asi nebudou bát ani možnosti projet si Tokio na kole. Hlavní tepny a silnice jsou pro cyklisty vzhledem k hustotě dopravy velmi nebezpečné, budete-li se ale držet vedlejších silnic a ulic, potom jízdní kolo umožňuje poznat město zase trochu jiným způsobem. Seznam míst, kde se dá jízdní kolo v Tokiu vypůjčit, najdete na http://rentabike.jp.

Cestování se slevou. Návštěvníkům města, kteří toho chtějí hodně stihnout a vidět za jeden den, se vyplatí jednodenní jízdenka na metro (za 600 ¥) nebo jednodenní jízdenka Tokyo Combination Ticket (za 1590 ¥), která platí na všechny linky metra, autobusů i vlaků na území regionu Tokio. Jízdenky se prodávají na všech hlavních stanicích.

Železnice Enoden v Enošimě

Restaurace ve čtvrti Šinbaši

Stravování

Tokiu se přezdívá Big Sushi a není to jen tak pro nic za nic – rozmanitost a kvalita zdejších jídel (a netýká se to jenom sushi!) a nápojů je opravdu vysoká. Dostanete tu skvělé saké, vybrané kaiseki rjóri i vynikající kávu s croissantem.

Japonská kuchyně je pastvou pro oči i chuťové pohárky. Pokrmy se dle tradice koření minimálně a každý šéfkuchař si zakládá na čerstvosti ingrediencí. Tokio si nárokuje autorství mnoha japonských jídel, pravdou však je, že v místní kuchyni se objevují pokrmy prakticky ze všech japonských regionů. V poslední době pak vzrůstá také vliv jiných asijských kuchyní, jakož i gastronomické vlivy Evropy, Afriky a Severní i Jižní Ameriky.

Kde se najíst

Běžná japonská stravovací zařízení nebývají zpravidla nijak luxusní a ceny v nich jsou přijatelné. Rychlé občerstvení najdete na každém rohu – i mezi těmito jídelnami jsou však docela výrazné rozdíly, od zavedených podniků s tradicí až po velmi levné bufety na stojáka. Dobrým tipem jsou sushi bary (kaitenzuši), kde jednotlivé porce vozí kolem stolů pohyblivý pás, nebo rychlé občerstvení, kde se podává okonomijaki (slaná omeleta z čínského zelí s nejrůznějšími ingrediencemi a příchutěmi). Velké obchodní domy či nákupní centra mívají zpravidla více různých restaurací, obvykle na jednom podlaží.

Večer se dá zajít do podniku typu izakaja (něco mezi restaurací a hospodou), kde se dá za vcelku přijatelný peníz najíst i napít. Typicky jsou tyto podniky označeny červenými lampiony nade dveřmi. V podnicích typu izakaja se nepodává oficiální menu o několika chodech (jako v lepších restauracích), není ale ani potřeba jíst rychle (jako je tomu zvykem v bufetech). Objednejte si pivo, saké nebo pálenku šóčú (což je lihovina podobná vodce) a ochutnejte pár pokrmů, jako jsou sashimi (plátek syrové ryby), grilovaná ryba, ražniči jakitori nebo tofu. Hostinu můžete završit porcí rýže či nudlí.

Jste-li na pochybách, co si objednat, ve velkých jídelních halách v přízemí obchodních domů – depačika – si vybere každý. Nejlepší jídelny najdete v obchodních domech Isetan a Mitsukoshi.

Ceny jídel

Stravování v tokijských restauracích není tak nákladná záležitost, jak byste možná čekali – zejména pokud jde o pevně stanovená obědová menu, která často stojí méně než 1500 ¥. Za večeři v průměrné restauraci zaplatíte 3000–5000 ¥ na osobu, v těch nejlepších se cena ovšem může vyšplhat na 10 000 ¥ (i více).

Japonská kuchyně

Japonci se při vaření soustředí na zdůraznění vlastní chuti suroviny, ne na dochucování. Mezi základní ingredience patří ryby, zelenina, mořské řasy a tofu. V menší míře pak vejce, drůbež a červené maso; mléčné výrobky v tradiční japonské kuchyni nenajdete. Porce jsou maličké a většinou se servírují v kouscích, které je možno najednou vložit do úst. Také prezentace pokrmů je důležitá, Japonci zdůrazňují, že se jí i očima. Proto jsou talíře, misky i další nádobí vyráběny z atraktivních materiálů, jako je keramika, sklo, kámen nebo přírodní či lakované dřevo. Stejně jako použité ingredience se mění podle ročního období i dekor nádobí.

Sushi a sashimi

Japonci jedí rádi ryby a plody moře v co nejpřírodnější podobě – tedy buď jako sashimi, což jsou tenké plátky syrového rybího masa se sójovou omáčkou a křenem wasabi, nebo jako sushi, tedy s rýží ochucenou rýžovým octem. Nejznámějším typem sushi je nigiri. Nejlepší sushi restaurace (sushija) najdete v okolí centrálního rybího trhu Cukidži.

Večeře ve špičkovém sushi restaurantu je nezapomenutelným zážitkem, může se ale prodražit. Levnější alternativou jsou tzv. kaitenzuši podniky, kde jednotlivé porce na malých talířcích jezdí kolem stolů dokola na pohyblivém pásu a hosté se obsluhují sami; ceny zde jsou obvykle 100 ¥ za porci.

Způsob podávání sushi – plátků syrových mořských plodů nebo zeleniny na bocháncích rýže ochucené rýžovým octem – vznikl ještě v dobách Edo, proto se mu někdy říká edomae sushi.

Dušené pokrmy

Navštívíte-li Japonsko v zimě, máte šanci ochutnat různá sytá dušená jídla nabe-rjóri, každá oblast má své recepty. Od išikari-nabe z ostrova Hokkaidó, založeném na lososím mase, až po tokijské janagawa-nabe, při jehož přípravě se používá maso úhořovitých ryb dódžó.

Velmi oblíbeným pokrmem je oden. Připravuje se z ředkve daikon, brambor, natvrdo uvařených vajec, tofu, rybí pasty a dalších ingrediencí; toto jídlo bývá ve standardní nabídce stánků s rychlým občerstvením zvaných jatai – ať už přímo na ulici, nebo v nákupních centrech.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Tokio.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.