Obsah

Ideální trasy pro...

Úvod

Objevte Rio de Janeiro

Stravování

Nakupování

Zábava

Historické milníky

Doporučené trasy

Cukrová homole a Praia Vermelha

Corcovado a socha Krista Spasitele

Botanická zahrada

Santa Teresa

Botafogo

Centrum Ria

Cinelândia a Lapa

Copacabana

Ipanema a Lagoa

Zona Norte

Niterói

Ostrov Paquetá a záliv Guanabara

Praktické informace

Ubytování

Restaurace

Noční život

Tipy A–Z

Užitečné fráze

Literatura a film

O publikaci

Ideální trasy pro…

Milovníky umění

Prohlédněte si naivní umění na úpatí vrchu Corcovado (trasa 2) nebo se svezte tramvají do čtvrti Santa Teresa, do Chácara do Céu (trasa 4). Čas můžete strávit také v muzeích a kostelech v centru (trasy 6 a 7).

Příznivce historie

Projděte se dlážděnými ulicemi centra Ria (trasy 6 a 7) a obdivujte koloniální kostely, imperiální paláce i někdejší akvadukt. Navštivte také celou řadu pobřežních pevností (trasy 8 a 11) a domy politiků z 19. století.

Obdivovatele přírody

Prozkoumejte tropické zahrady Jardim Botânico (trasa 3), vyjeďte si zubačkou přes deštný prales na vrch Corcovado (trasa 2) anebo si udělejte menší túru na konci pláže Copacabana (trasa 8).

Hudební fanoušky

Objevte směsici brazilských hudebních žánrů (trasa 10) nebo se v baru zaposlouchejte do rytmu samby (trasa 7). Zamíříte-li do Villa-Lobos (trasa 5), dozvíte se víc o skladatelích klasické hudby.

Deštivé dny

Své brány vám otevírá Městské divadlo, Národní knihovna (trasa 7) a čtyři další zajímavá muzea (trasa 6), případně se nechte zlákat stánky s rychlým občerstvením a živou hudbou v tržnici (trasa 10).

Zájemce o krásné výhledy

Svezte se lanovkou na Cukrovou homoli (trasa 1), zubačkou k soše Krista Spasitele (trasa 2) a gondolou nad rozlehlou favelou (trasa 10). Snímky proslulých kopců Ria pořídíte i z druhé strany – přes záliv Guanabara (trasa 11).

Milovníky plážových radovánek

Zajděte si na „kultovní“ pláže Ria: Copacabanu (trasa 8) a Ipanemu (trasa 9), zamiřte přes záliv Guanabara do příjemné čtvrti Niterói (trasa 11) a dopřejte si den odpočinku na krásném ostrově Paquetá (trasa 12).

Obdivovatele zahrad a vil

O orchidejích a amazonských stromech se dozvíte více v Jardim Botânico (trasa 3), prohlédněte si také zeleň a paláce parku Parque Lage (trasa 9) a navštivte honosné starobylé domy ve čtvrti Santa Teresa (trasa 4).

Úvod

Úvod přináší místopis Ria de Janeiro a krátký vhled do zdejší historie, kultury, reálií a zvyklostí. Obsahuje zajímavé informace o místní kuchyni, užitečné tipy pro nakupování a nápady, jak zde lze trávit čas.

Objevte Rio de Janeiro

Stravování

Nakupování

Zábava

Historické milníky

Pohled na Rio z vrcholu Cukrové homole

Objevte Rio de Janeiro

Město se rozkládá na březích překrásného zálivu Guanabara a pyšní se klenoty stvořenými přírodou i člověkem – není proto divu, že sem proudí návštěvníci z celého světa.

V době, kdy Evropané založili malé sídlo Rio de Janeiro, by málokdo hádal, že se z něj jednou stane jedno z největších a nejnavštěvovanějších měst v celé Latinské Americe. Město dnes pokrývá plochu asi 780 km2, na které se tropické pralesy střídají s betonovou „džunglí“. Ta se táhne až k pobřeží, kde tyrkysové vody omývají pláže, na nichž se lidé oddávají vodním radovánkám a nekonečnému slunění. Výhledy z místních dominant, jako jsou socha Krista Spasitele na vrchu Corcovado nebo kopec zvaný Cukrová homole, jsou úchvatné, ten skutečný život obyvatel města zvaných cariocas se však odehrává dole pod nimi. Město pulzuje horkem, plážemi, hudbou, tancem – a také party ze všech největší: karnevalem.

Geografie a poloha

Rio de Janeiro leží na březích Atlantského oceánu, zhruba ve třetině východního pobřeží Brazílie a poměrně blízko obratníku Kozoroha. Příbřežní žulové horské hřebeny vystupují ze zeleně tropického pralesa a některé vrcholy – jako proslulá Cukrová homole (Pão de Açúcar), Corcovado, Dois Irmãos anebo stolová hora Gávea – dotvářejí dramatické panoráma města. V okolí Ria je asi 90 km pláží, zhruba jednu pětinu rozlohy města pokrývá tropický prales. Ohromný počet autobusových linek, stejně jako efektivní systém metra, však umožňuje obyvatelům města dostat se z každé jeho části tam, kam potřebují.

Název Rio de Janeiro vznikl vlastně nedopatřením. Oblíbená verze vzniku jména města vypráví, že portugalský mořeplavec Gonçalo Coelho, který jako první Evropan připlul k zátoce Guanabara, ji mylně považoval za ústí veliké řeky. Podíval se prý tehdy do kalendáře – a nazval ji „Lednovou řekou“ (v portugalštině Rio de Janeiro).

Historie a architektura

Rio de Janeiro sice bylo kdysi v 16. století pouze malou osadou, do roku 1700 se však stalo hlavním městem země (tehdy portugalské kolonie) – zejména kvůli nevelké vzdálenosti od nalezišť zlata a diamantů. Ve snaze uniknout Napoleonovým armádám dokonce do Ria přesídlila v roce 1807 portugalská královská rodina, princ Pedro I. (známý jako Dom Pedro) pak zůstal v Brazílii i po napoleonských válkách jako regent. Jeho otec João VI. byl tedy patrně prvním panovníkem v historii, který vládl evropské zemi ze zámořské kolonie. Za vlády Joãova vnuka – císaře Pedra II. Brazilského (Dom Pedro II.) – bylo v roce 1888 oficiálně zrušeno otroctví a o rok později i monarchie (císař odjel do exilu ve Francii) a v Brazílii byla vyhlášena federativní republika. Ve 20. století pak rozvoj města dále pokračoval, i když vládní úřady byly v roce 1960 přestěhovány do nové metropole Brasília. I poté město prosperovalo a dnes patří ke skutečným stálicím na scéně světových metropolí.

Rio si svou koloniální minulost nese s sebou. Ta nejvyšší koncentrace historických monumentů a koloniální architektury se nachází v okolí Praça XV de Novembro (náměstí 15. listopadu), což je skutečné srdce starého města. Tady najdete dominanty, jako je třeba chrám Igreja de Candelaria, který je směsicí baroka a neoklasicistních stylů. Ve stejné čtvrti však narazíte i na stavby, které jsou ukázkou moderních architektonických experimentů, jako 80 m vysoká kuželová budova Catedral Metropolitana.

Milovníci architektury se pro zajímavé příklady nemusí vracet hluboko do minulosti. Na druhé straně zátoky Guanabara se nachází město Niterói, na jehož okraji stojí Muzeum současného umění, kterému se kvůli tvaru přezdívá „létající talíř“. Budovu navrhoval slavný brazilský architekt Oscar Niemeyer a dokončena byla v roce 1996. Je z ní nádherný panoramatický výhled přes záliv na Rio de Janeiro a stala se pro návštěvníky města jednou z nejnavštěvovanějších atrakcí.

Podnebí

Rio je od rovníku zhruba stejně daleko jako kubánská Havana, zima (pozor jsme na jižní polokouli!) je tady spíše astronomický než meteorologický pojem. V červenci klesají průměrné teploty ke 20 °C. To jen málokdy naruší zaběhlý „venkovní“ způsob života: pláže jsou zde obležené po většinu roku. V letním období – tedy od konce prosince do konce března – to místní cariocas táhne v hojném počtu k moři; pro návštěvníky ze severnějších zemí Evropy či ze Severní Ameriky však v tuto část roku může být někdy až nesnesitelně horko a vlhko. Když se během října začne oteplovat, pro cariocas je to neklamným znamením, že se blíží doba karnevalu.

Odoláte-li kouzlu a lákadlu karnevalu, je nejlepší dobou na cestu do Ria období od dubna do října. Počasí je přece jen o něco chladnější (i když nikdy není moc zima), na plážích je lidí tak akorát a pro léto typické opary bránící ve výhledu se rozpustí. Návštěvníci ze severní polokoule, kteří sem přiletí v lednu, se obvykle brání myšlence v tuto roční dobu používat na pláži slunečník – odpolední slunce ale mívá tou dobou v Riu opravdu hodně velkou sílu. Natírejte se proto v dostatečné míře ochranným krémem a pijte hodně tekutin – v Riu naštěstí na každém kroku narazíte na občerstvení, kde je možné se osvěžit přírodním džusem. Hlavně ale berte s nadhledem situaci, že přejíždíte ze zimy do rozpáleného léta, kdy třeba několik dnů po sobě neklesne teplota pod 32 °C (při 90% vlhkosti vzduchu). Nejsuššími měsíci v roce jsou tedy květen až říjen, kdy jsou teploty o něco nižší a v ulicích města můžete sem tam zahlédnout i nějaký ten svetr.

Obyvatelstvo

V málokterém koutě světa je termín „multietnická společnost“ přiléhavější než v Brazílii; snad ještě ve větší míře to platí pro město Rio de Janeiro a jeho obyvatele – cariocas. Podobně jako v dalších zemích Ameriky kolonizovaných Evropany, i v Brazílii je podíl skutečně domorodého obyvatelstva poměrně malý. Původními obyvateli byli indiáni, které si porobili a zotročili Portugalci. Dnes tvoří zhruba třetinu obyvatelstva Brazílie mestici, tedy míšenci bělochů a indiánů. Více než polovinu populace představují běloši a asi 10 % černoši. Hudba, náboženství, sport i jazyk poté napomáhaly k promísení jednotlivých brazilských etnik, což je vidět v ulicích Ria víc než kdekoli jinde. V tomto směru dosáhli Brazilci dosti značné rasové tolerance – ekonomický „rasismus“ je však v brazilské společnosti pevně zakořeněný. Je to vidět na první pohled: chudé slumy zvané favely se krčí hned v sousedství čtyřhvězdičkových hotelů a luxusních obytných budov pro bohaté. Přes to všechno, bez ohledu na ekonomický status, se každému, kdo je z Ria, říká carioca.

A co to vlastně znamená – být carioca? Zeptejte se na to místních a dostanete 100 variant téže odpovědi. Shodnou se nejspíš v tom, že být carioca znamená mít radost ze života a naplno si jej užívat. Zeptáte-li se však na totéž lidí mimo Rio, asi vám odpoví, že to znamená trávit víc času na pláži než v práci. Ale cariocas se k tomuto stereotypu hrdě hlásí! Obyvatelé Ria se opravdu snaží žít naplno – trávit čas tancem, koupáním v moři, sportováním a u dobrého jídla v přítomnosti rodiny či přátel. Všemu vévodí duch tolerance a vzájemného začlenění – a cariocas vítají každého s otevřenou náručí – dokonce i zahraniční turisty!

Místní zvyklosti

Jistá znalost portugalštiny se vám určitě může hodit, důležitá jsou však i gesta; cariocas hodně používají řeč těla a výraznou gestikulaci. Za pár dnů se i vy přistihnete při tom, že (stejně tak, jak to dělají místní) vztyčíte palec, abyste vyjádřili „OK“ nebo „díky“. Pozor však na dotýkající se konce palce a ukazováčku – tedy gesto, kterým si potápěči nebo lidé v USA ukazují, že všechno je v pořádku – v Brazílii se jedná o hodně vulgární a obscénní gesto! Jinak jsou cariocas stejně jako většina ostatních Brazilců k cizincům velice vstřícní a přátelští, takže naučit se význam gest a proniknout do místních zvyklostí zpravidla nečiní větší potíže.

Politika a ekonomika

Brazílie urazila od konce poslední vojenské diktatury v roce 1985, pokud jde o politiku, pořádný kus cesty. Zejména poté, co byl v roce 2002 zvolen do prezidentské funkce zakladatel populistické dělnické strany Luiz Inácio Lula da Silva a po něm v roce 2011 (jako první žena-prezidentka) jeho někdejší spolupracovnice a chráněnkyně Dilma Vana Rousseffová. Lesk tohoto okamžiku však poněkud pohasl v následujících letech naplněných vládními skandály, mezi kterými vyčnívala zejména kauza státem vlastněné energetické společnosti Petrobras – ta byla obviněna z úmyslného předražování státních zakázek a následné neprůhledné finanční podpory Strany práce. To společně s recesí a oslabením brazilské měny v roce 2015 znamenalo, že důvěra veřejnosti ve vládu se dostala na rekordně nízkou úroveň. Ekonomická nestabilita země spolu s faktorem politické nejistoty znesnadňují jakékoli odhady či předpovědi toho, co čeká největší stát Latinské Ameriky v budoucnu – ať již v dlouhodobém, či krátkodobém horizontu.

Navzdory politickému chaosu, do očí bijící chudobě části obyvatelstva a ekonomickému úpadku prestiž Ria nadále stoupá. Brazílii bylo přiděleno pořádání MS v kopané v roce 2014 a olympijských her v roce 2016. Navíc karneval dokáže zaujmout opravdu každého – od boháčů a aristokratů až po zametače ulic a žebráky; všechny spojí na chvíli duch hudby, tance, všeobecného veselí a nikdy nekončících radovánek. Protože být cariocas, to znamená brát život takový jaký je, přijímat jej, oslavovat jej a vzdát se veškeré přetvářky i zbytečných formalit. Vždyť k tomu, abyste si po vzoru místních skutečně „užili Rio“, potřebujete jen azurově modrou oblohu a dostatek času.

Karnevalový průvod

Historie karnevalu

Až do poloviny 19. století byl karneval v Riu jen slavností prapodivných „vodních bitev“ a různých kanadských žertíků, jež vycházely z portugalské tradice. V roce 1855 si však skupina mladých mužů oblékla barevné kostýmy, v nichž za doprovodu hudby pochodovala před publikem, přičemž přehlídky se zúčastnil i císař. Myšlenka se ujala – brzy se zformovaly další skupiny a pro dechové kapely se začaly skládat pochody pro tuto příležitost. Z nich se postupem času vyvinuly typické brazilské hudební skladby – veselé choros a posmutnělé ranchos. Po 1. světové válce pak vývoj nabral na tempu: byla „vynalezena“ nová hudební forma – samba a skupiny veselících se tanečníků se rozrostly.

Moderní éra karnevalu nastala v roce 1928, kdy byla vytvořena první escola de samba (škola samby), spíše se jednalo o volné sdružení karnevalových tanečníků, kteří se dohodli na společné hudbě, tanci, kostýmech a alegorických vozech. Brzy je následovalo několik dalších escolas, až byla v roce 1933 ustanovena oficiální komise, která měla rozhodnout o nejlepší skupině v karnevalovém průvodu.

Od té doby až dodnes je soutěž o karnevalová ocenění pro cariocas stejně zajímavá a důležitá jako fotbalové mistrovství světa a místní fandí „své sambové škole“ se stejnou vášní jako svému fotbalovému týmu.

Obdivovatelé posledních módních trendů v Ipanemě

Obyvatelé favely Rocinhy

Při návštěvě Ria si nenechte ujít...

Procházku po barevných schodech ve čtvrti Lapa. Schodiště Escadaria Selarón, kterému se běžně říká jednoduše „Schody“, je nejbarevnější částí i tak dosti barevné čtvrti Lapa. K výzdobě schodů bylo použito více než 2000 barevných kachlí ze 60 zemí světa. Udělat si tady fotku je proto téměř povinnost.

Návštěvu sochy Krista Spasitele. Výprava k jednomu ze sedmi nových divů světa (byl jím vyhlášen 7. 7. 2007) je docela náročnou záležitostí, protože podobný nápad má každoročně asi dva miliony lidí. Hodiny strávené ve frontě turistů pořizujících si tady „selfíčka“ se však určitě neblíží úrovni Kristova utrpení a odměnou je 360° výhled na Rio od podstavce sochy, který každého návštěvníka skutečně pozvedne na duchu.

Lenošení na plážích v Zona Sul. Oddejte se pro cariocas typickému a ničím nerušenému chytání bronzu na plážích Copacabana a Ipanema, které patří k těm nejkultovnějším plážím na celém světě.

Jedno chope v podniku Bar do Gomez. Veřejným tajemstvím je, že Bar do Gomez ve čtvrti Santa Teresa je jedním z nejlepších barů na světě. Černobílé fotografie na stěnách jsou vlastně historickou kronikou předchozích generací majitelů a provozovatelů tohoto kousku „starého Ria“.

Stánky s rukodělnými výrobky na nedělním hippie trhu ve čtvrti Ipanema. Nemusíte být zrovna hippie, abyste si užili tuto každonedělní záležitost na náměstí Praça General Osório. Ke koupi je tady spousta uměleckých předmětů i řemeslných výrobků, a dokonce i turisté, kteří mají trochu hlouběji do kapsy, zde mohou za přijatelnou cenu pořídit suvenýry, dárky či něco na památku.

Ochutnávku exotického ovoce na Feira Livre. Hodně druhů ovoce a zeleniny na stáncích na trhu pod širým nebem budete znát, přesto se najdou některé méně známé – jako guarana, graviola či acai. Návštěvu trhu by si neměli nechat ujít všichni gurmáni a milovníci zdravé stravy, navíc prakticky ze všeho ovoce lze vylisovat čerstvý džus.

Party na Feira de São Cristovão. Přes den obrovský trh pod širým nebem, večer jedna velká party – sem chodí oslavovat život místní cariocas. Trh je sice trochu mimo centrum, zajet sem taxíkem se ale rozhodně vyplatí.

Procházku po Jardim Botanico. Tato vůněmi překypující enkláva vedle rušné třídy Rua Jardim Botânico, spojující čtvrti Leblon a Botafogo, se rozkládá na ploše téměř 150 hektarů a najdete v ní přes 7000 tropických druhů rostlin a na 140 druhů ptactva.

Návštěvu karnevalu. Přípravy na nejznámější brazilský svátek začínají už v listopadu. Narůstající vzrušení se šíří do všech čtvrtí a vše pak naplno propukne během posledních pěti dnů masopustu, kdy se téměř každý zapojí do neutuchajícího veselí. Město prakticky nechodí spát, je plné tance, nádherných kostýmů a těl, všude zní bubnování a zpěv – tato každoroční velkolepá podívaná je prostě zážitkem, na který se nezapomíná.

Volejbal na pláži

Pláž Ipanema

Užitečné tipy:

Včasné rezervace. Mimo sezonu si nemusíte zajišťovat ubytování nijak dlouho dopředu. Avšak během léta (v Riu prosinec–únor) je nutné vše naplánovat předem, zejména o Vánocích, na Silvestra a během karnevalu. Na tyto svátky je třeba vše potřebné rezervovat, jak nejdříve je to možné.

Spropitné. V restauracích bývá zvykem dávat spropitné ve výši 10 % z útraty, ačkoli mnohé z nich již mají přirážku za obsluhu zahrnutou v účtu. Taxikářům se zpravidla zaokrouhlí jimi požadovaná částka směrem nahoru.

Doprava po městě. V městských autobusech dosti často hrozí drobné kapesní krádeže apod., proto je bezpečnější jezdit po městě auty taxislužby. Pro cestu z mezinárodního letiště však můžete použít také modrý autobus frescão, který je mnohem levnější než taxi. Tyto autobusy jsou klimatizované, mají polohovatelná sedadla a wi-fi připojení.

Vstupenky. Vstupenky na vystoupení těch nejlepších škol samby (návštěvníky přijde jedna vstupenka na 150–1000 dolarů) si lze objednat přes cestovní kancelář či agenturu spolupracující s brazilským protějškem většinou už doma v ČR. Zkoušet koupit lístky až po příletu do Ria bývá složitější a zpravidla i dražší. Většinou se podaří sehnat nějaké vstupenky i na poslední chvíli přes hotelovou recepci – ovšem za vyšší cenu.

Rezervace stolu v restauraci. Chcete-li zajít na večeři do exkluzivní restaurace v hotelu Copacabana Palace, doporučujeme rezervaci (zpravidla je možná on-line). Do většiny méně luxusních restaurantů je však možné přijít i bez ní.

Jak strávit víkend v Riu. V pátek si vyjeďte na Cukrovou homoli a potom zamiřte do Zona Sul a projděte se k pevnosti Forte de Copacabana. V sobotu můžete lenošit na pláži Ipanema a nakupovat ve městě, poté zajděte do čtvrti Santa Teresa na večeři a bavte se na party až do pozdních nočních hodin. V neděli se pak připojte k zástupům směřujícím k soše Krista Spasitele na vrchu Corcovado a večer můžete doplnit síly v některém podniku ve stylu rodízio churrascaria (restaurace s fixním vstupným a poté neomezenou konzumací).

Acarajé

Stravování

V Riu se postarají o všechny strávníky, bez ohledu na to, jak hluboko mají do kapsy. Mohou sem přijet labužníci prahnoucí po restauracích oceněných michelinskou hvězdou, stejně jako dobrodruzi, které uspokojí rychlé občerstvení.

Do kotlíku brazilské kuchyně přispívaly tři rozdílné vlivy k vytvoření toho, čemu dnes říkáme zdejší typické jídlo: Indiáni přispěli zeleninou, obilovinami, rybami a mořskými plody, Portugalci dušeným masem a sladkostmi a konečně potomci afrických otroků přidali nové druhy koření a omáček.

Rio bývalo, pokud jde o gastronomii, ve srovnání se São Paulem vždy trochu chudým příbuzným, ale i toto se zlepšilo. Dnes ve městě najdete řadu podniků s mezinárodní kuchyní – francouzskou, německou, španělskou, portugalskou či italskou, ale i mnohem exotičtějšími. Například sushi v Riu najdete téměř na každém rohu; je zde řada japonských restaurací, kam lze zajít, sushi barů temakerias i rozvážkových služeb. Autentická strava cariocas je založena na čtyřech pilířích. Prvním je rozhodně maso, servírované v churrascarias (restaurace s grilovanými pokrmy), často ve stylu rodízio (s neomezenou konzumací). Druhým je národní pokrm feijoada, třetím ryby a mořské plody a čtvrtým tropické ovoce a zelenina. Další nepostradatelnou součástí jídelníčku místních lidí jsou kořeněná jídla původem ze severovýchodní Brazílie, zejména ze státu Bahia.

V oblasti Zona Sul se nachází většina nejlepších podniků ve městě, některé najdete i v centrální části. Zřejmě nejluxusnější a nejelegantnější prostředí nabízejí restaurace špičkových hotelů ve čtvrtích Copacabana a Ipanema, k nimž patří zejména: Copacabana Palace (Cipriani a Mee), Fasano (Fasano El Mare) a Sofitel Rio (Le Pré Catelan).

Velmi oblíbené jsou restaurace, kde se za jídlo platí podle jeho váhy. Jsou nazývány Por Kilo (nebo A Quilo). V mnohých z nich dostanete na váhu od každého jídla trochu. Jsou tou nejlepší volbou pro vegetariány, protože zde vždy bývá široká nabídka salátů, rýže a fazolí. Za kilo jídla zaplatíte 15–25 reálů a je třeba říci, že kvalita pokrmů bývá zpravidla vyšší než v průměrné samoobslužné restauraci.

Brazilská kuchyně

Brazilským národním pokrmem je feijoada a mezi obyvateli Ria je obzvláště oblíbený. Tato základní součást brazilské kuchyně spatřila světlo světa v 19. století a recepty na ni se předávají z generace na generaci. Většina cariocas si tento typický pokrm dopřává k obědu o víkendu, někde se feijoada servíruje ve středu. Základem jídla jsou černé fazole s uzeninou, vepřovým masem (používá se zejména jazyk, ocásek ap.) a sušeným hovězím. To vše se ochutí cibulí, česnekem, pažitkou, rajčaty, petrželkou a pálivými papričkami a podává se s vařenou rýží, kapustou a smaženou maniokovou moukou – na dozdobení a pro lepší trávení se přidá pár plátků pomeranče. Toto jídlo překvapí řadou chutí, na druhou stranu se jedná o poměrně skromný pokrm, který vznikl v dobách chudoby, či dokonce otroctví – a je důkazem toho, jaké kulinářské klenoty dokáží lidé vykouzlit z běžně dostupných ingrediencí. Před jídlem si dejte aperitiv – batidu nebo caipirinhu – a po něm pro jistotu ještě něco „do druhé nohy“.

Z nejjižnějšího brazilského státu Rio Grande do Sul pochází churrasco, maso grilované podle honáků, kterým se zde říká gaučové. Cariocas i turisté si rádi pochutnávají v jídelnách zvaných churrascarias, kde se napíchnuté na rožni griluje na dřevěném uhlí hovězí či kuřecí maso, vepřové či jehněčí kotlety nebo i uzeniny. K nejlepším kouskům patří picanha (steak z roštěnce), fraldinha (panenka) a ponta de agulha (žebírka). Některé z těchto jídelen jsou ve stylu rodízios (s neomezenou konzumací) – číšníci nosí jeden špíz za druhým a pokoušejí vás tu klobáskou, tu kotletou, potom zase steakem a tak pořád dokola, dokud nezamáváte bílým ubrouskem na znamení kapitulace. Zde nepotřebujete znát jazyk, zato potřebujete mít dobrý žaludek.

V mnoha restauracích v Riu hrají prim ryby a mořské plody. Ochutnejte zarzuela de mariscos, což je hustá španělská verze bujabézy anebo její portugalské varianty caldeirada či ensopado de frutos do mar. Moquequa (z ryb, krevet či krabů) je dušený pokrm, který se připravuje v zakrytém keramickém hrnci. Obyvatelé Ria mají rádi filety z ryb, proto v mnoha místních restauracích najdete na jídelníčku pokrm s vágním názvem filet de peixe (rybí filet). Rybou, ze které je takový filet připraven, bývá často badejo (kanic), navzdory své anonymitě chutný, někdy doslova utopený v husté rajčatové omáčce. Někde můžete dostat výtečně připravenou rybu linguado (mořský jazyk). Belle meunière je máslová omáčka, do které se přidávají krevety, žampiony, chřest, kapary a cokoli dalšího, co jí dodá nádech luxusnosti. Portugalské restaurace zase nabízejí řadu variací pokrmu zvaného bacalhau, což je sušená nasolená treska – zpravidla pečená a přelitá hustou omáčkou.

Rychlé občerstvení

Provozovny rychlého občerstvení, kterým se říká lanchonetes, najdete všude. Prodávají se v nich lanches – tedy něco menšího k zakousnutí. Můžete zde ochutnat brazilské předkrmy, jako jsou kuličky z tresčího masa, libanonský kibe, krevetový nákyp či pão de queijo (sýrové bochánky). Domácí dobroty původem ze státu Bahia, k nimž patří například acarajé (fazolové smaženky) nebo vatapá (dušené krevety), se prodávají ve stáncích přímo na ulicích.

Chutě Severovýchodu

V kuchyni severovýchodní Brazílie se střetávají indiánské, africké a evropské proudy. V Riu existuje několik dobrých restaurací, které se specializují na (často pikantní) pokrmy z této části země:

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Rio de Janeiro.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.